ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2714/21 Справа № 206/5017/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І МЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року         Дніпровський Апеляційний суд у складі:         головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Лаченкової О.В., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» про захист прав споживача автотранспортних послуг 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до ТОВ «Автотранссервіс» про захист прав споживача автотранспортних послуг. В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначив те, що 12.05.2020 о 06.00 год. при посадці в автобус № 35 водій вимагав оплату за проїзд не зважаючи на наявність у нього пільг, т.ч. ним було сплачено 8 грн., згідно посадочного талону. Таким чином, відповідач порушив права позивача на інформацію про послугу по перевезенню громадським транспортом пільгового пасажира, пенсіонера за віком, працюючого ветерана праці згідно ч.1 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів». Він неодноразово фіксував порушення, шляхом звернення за роз`ясненнями по питанню пільгового проїзду в автобусах №35 на гарячу лінію Дніпровської міської ради. 22.07.2020 за №К-232/3 Дніпровська міська рада в особі Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури надала відповідь на звернення згідно якої питання повернення коштів не вирішено. Надалі 03.08.2020 він надав співробітнику відповідача копії проїзних квитків на суму 176 грн., після чого його повідомили, що йому передзвонять, однак до теперішнього часу питання не вирішено. Він також вважає, що відповідач має сплатити інфляційні збитки за період з червня по жовтень 2020 року, а тому сума що підлягає стягненню з відповідача складає 177,97 грн. (а.с.1-3).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1  до ТОВ «Автотранссервіс» про захист прав споживача автотранспортних послуг — відмовлено (а.с.30-32). 

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та направити справу на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має право користуватися послугами по пільговому перевезенню громадським транспортом, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 27.09.206 року, копії посвідчення ветерана праці серії НОМЕР_2 від 19.10.2016 року (а.с. 1 зв) 
Позивач зазначає, що водієм автобусу йому було відмовлено у пільговому проїзді.
Договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором.
Як вбачається з матеріалів справи позивач поліцію не викликав, відмова у безкоштовному проїзді не була зафіксована будь-яким чином, не були встановлені свідки інциденту. Відносно водія не складався протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення та не було розглянуто справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим водій до адміністративної відповідальності не притягався.
Також з наданих квитків не вбачається інформації про перевізника, маршрут, час в який квитки були придбані, крім того, відсутні докази того, що вони купувались саме позивачем.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості та недоведеності. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
За змістом ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, ним надано копії посвідчень на підтвердження права пільгового проїзду (а.с. 1); а також відповіді Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради (а.с.4,7,9).
Однак, вищевказані докази не підтверджують факту відмови водія автобусного маршруту загального користування № 35, обслуговування якого здійснює відповідач позивачу в безкоштовному проїзді.
В матеріалах справи відсутні будь-які належні, достатні та допустимі докази, які б засвідчували факт протиправних дій водія автобусного маршруту загального користування №35, обслуговування якого здійснює відповідач щодо відмови позивачу в безкоштовному проїзді за обставин викладених позивачем у позові.
Також, відсутні свідки, які б могли підтвердити вищевказані обставини.
Виходячи із вищевикладеного, позивачем під час розгляду справи не доведено, що неправомірними діями відповідача було йому завдано шкоди.
За таких обставин висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в цілому в зв`язку із його недоведеністю є правильними, а рішення - законним та обґрунтованим, оскільки позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду, що позивачем не надано будь-якого підтвердження на завдання йому моральної шкоди з боку відповідача, оскільки вина водія у завданні такої шкоди не встановлена.
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться лише до порушення судом першої інстанції правил підсудності, оскільки відповідно до виключеної підсудності, справа повинна розглядатися в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, тобто за місцем знаходження відповідача. 
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 378 ЦПК України, справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи. Апелянтом не ставилось питання про передачу справи за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська при розгляді справи в суді першої інстанції, що виключає можливість задоволення апеляційної скарги. 
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 378, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: