Справа № 753/19943/18                                                                                                      Головуючий в суді І інстанції Марчук О.Л.
Провадження № 22-ц/824/5730/2021                                                                                 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
 
27 травня 2021 року                                                                                                             м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2018 року представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 65 200 грн. 39 коп.
Мотивує позов тим, що 04 вересня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 476369395, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 27 765 гривень 80 копійок.
В подальшому, між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, за яким право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».
Вказує, що оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконав, у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, яку просить стягнути на свою користь.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в сумі 65 200, 39 грн. та 1 762, 00 грн. судових витрат.
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що місцевим судом не було належним чином досліджено матеріалів справи та письмових доказів, не взято до уваги, що йому було надано лише 25 000, 00 грн. кредиту, а не 27 765, 80 грн., при цьому він за весь час перерахував на користь позивача 28 234, 74 грн., тобто позичальником було повністю погашено заборгованість за тілом кредиту. Також вказує, що умови кредитного договору про встановлення плати за видачу кредиту та за послуги управління кредитом є нікчемними в силу ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», тому, на його думку, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з плати за управління кредитом у розмірі 42 698, 73 грн. відсутні., а сплачені ним кошти мають бути зараховані до погашення заборгованості як по тілу кредиту, так і за відсотками та пенею, через що вважає відсутньою будь-яку його заборгованість перед позивачем. Крім того вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, через що вважає оскаржуване рішення необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.
У свою чергу, представник ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому погоджується з висновками суду першої інстанції, також посилається зокрема на те, що відповідач отримав саме 27 765, 80 грн. кредиту, з яких 1765, 80 грн. страхового платежу, тому посилання відповідача на те, що йому надано лише 25 000, 00 грн. кредиту не ґрунтується на матеріалах справи, також вказує, що підписавши кредитний договір, позичальник засвідчив свою обізнаність і згоду з його умовами, графіком платежу, та протягом тривалого часу не заявляв жодних претензій щодо цього договору, зокрема і щодо умов про щомісячну плату по кредиту та пені, тому вважає посилання відповідача на несправедливість умов цього договору та їх нікчемність такими, що не ґрунтуються на законі. Крім того зазначає, що відповідачем не було спростовано розрахунку заборгованості, наданого позивачем, через що просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені договором № 476369395 від 25 листопада 2011 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 65 200, 39 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, при цьому місцевий суд відхилив доводи відповідача про переплату за кредитним договором, оскільки вказаний розрахунок здійснено відповідачем самостійно без урахування усіх розрахунків за договором.
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2013 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 476369395, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надало відповідачу кредит в сумі 27 765, 80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних за користування кредитом та щомісячної плати за кредитом у розмірі 4,00% від суми кредиту, що становить 1110 грн. 63 коп. на строк 24 місяці (т.1, а.с.3).
Згідно з п. 4.7 кредитного договору, разова плата за кредитом становить 1000 грн.
Пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань складає 0,3 % від суми прострочення за кожний день прострочення (п. 4.9 кредитного договору).
Відповідно до п. 6 кредитного договору до складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Плата за кредитом нараховується з моменту надання кредиту. Щомісячна плата за кредитом входить до складу щомісячного платежу відповідно до графіку платежів. Разова плата за кредитом справляється за рахунок наданого кредиту, відразу після його надання.
Згідно з п. 3 кредитного договору до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів.
Відповідно до п. 24 загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, сторони досягли згоди про те, що позовна давність за спорами, які виникають з кредитного договору, включно з відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафу, пені) тощо, становить 50 (п`ятдесят) років.
Як вбачається з п. 10 кредитного договору підписанням цього договору позичальник засвідчує (підтверджує), що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-ІІІ, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ, та їх зміст, а також по всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Із заяви ОСОБА_1 від 04 вересня 2013 року вбачається, що він просив перерахувати йому на його рахунок кредитні кошти у розмірі 25 000, 00 грн. (т.1, а.с.4).
З платіжного доручення від 04 вересня 2013 року вбачається, що ТОВ «ФК «ЦФР» надало ОСОБА_1 25 000, 00 грн. кредитних коштів на виконання кредитного договору № 476369395 від 04 вересня 2013 року (т.1, а.с.10).
З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 було сплачено 28 234, 74 грн. на погашення кредитної заборгованості (т.1, а.с.11,13).
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 65 200, 39 грн., з яких: 8616, 03 грн. простроченої заборгованості за кредитом, 2,73 грн. заборгованості за відсотками, 42 698, 73 грн. простроченої плати за управління кредитом та 13 882, 90 грн. пені (т.1., а.с.13).
Як вбачається з договору відступлення права вимоги № 20170714 від 14 липня 2017 року про між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір, за яким право вимоги за кредитними договорами було відступлено на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (т.1, а.с.16-22).
За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Проте, місцевий суд не врахував, що умовами вказаного кредитного договору передбачено разову плату за кредитом у розмірі 1000, 00 грн. та плату за кредитом у розмірі 4 % від суми кредиту, тобто за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, що суперечить вимогам закону. Крім того, у договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику, через що вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем кредитного договору, через що ці позовні вимоги не грунтуються на законі та не підлягають до задоволення.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості було сплачено 28 234, 74 грн., з яких 19 149, 77 грн. позивачем було зараховано в рахунок погашення за тілом кредиту, 8848, 10 грн. було зараховано в рахунок погашення боргу за плату по кредиту, 235, 33 грн. зараховано в рахунок сплати пені, та у подальшому позивачем здійснювалося нарахування пені та плати за управління кредитом вже після сплати ОСОБА_1 коштів у розмірі 28 234, 74 грн., тобто позичальником станом на 04 квітня 2014 року було погашено увесь розмір заборгованості з тіла кредиту, відсотків та пені.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 в належні строки та належним чином було сплачено увесь розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею у сукупному розмірі 28 234, 74 грн., а інша  заборгованість, на існування якого посилається позивач, нарахована позивачем на підставі зарахування сплачених позичальником коштів в рахунок плати за управління кредитом, умови нарахування якої є незаконними, тому зібрані у справі письмові докази та обставини справи свідчать про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором № 476369395 від 04 вересня 2013 року.
Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на необхідність застосування строків позовної давності, позаяк між сторонами було узгоджено збільшення строку позовної давності до 50 років шляхом підписання ОСОБА_1 загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів.
Посилання представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» у відзиві на апеляційну скаргу на те, що позичальник погодився з умовами кредитного договору, зокрема і щодо стягнення плати за управління кредитом, через що такі кошти підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки ці умови кредитного договору є нікчемними відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».
Доводи представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» про те, що позичальнику було надано саме 27 765, 80 грн. кредиту, колегія суддів також відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було надано фактично 25 000, 00 грн. кредитних коштів. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з частинами першою і третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховується: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 поніс 5 000, 00 грн. витрат на правову допомогу ,  що підтверджується належними доказами, зокрема витягом з договору про надання правової допомоги від 16 лютого 2021 року, укладеного між адвокатом Подкопаєвою І.А. та ОСОБА_1 , меморіальним ордером від 23 лютого 2021 року на суму 5 000, 00 грн., актом про надання правової допомоги № 1 до договору від 19 лютого 2021 року, в якому визначено форми і обсяги надання правової допомоги у даній справі, та з урахуванням того, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, то з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідача підлягає стягненню 5 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2 643, 00 грн. судового збору.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням вимог статей 12, 81 ЦПК України, дійшла висновку про відсутність належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вимог позивача, тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року -  скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ - 35625014) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп. судового збору.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                                           Судді: