У Х В А Л А 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
21 квітня 2021 року                                                                              
м. Київ
 
справа №717/934/20
провадження №51-1968ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                                  ОСОБА_1 ,
судді:                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року,
 
в с т а н о в и в:        
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
Остаточне покарання  ОСОБА_5 призначено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання, до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2020 року, у виді позбавлення волі на строк один рік три місяці.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 залишено без задоволення. ВирокКельменецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_5 без зміни. 
Як установлено судами,   ОСОБА_6 14 серпня 2020 року приблизно о 11:00, перебуваючи у житловому будинку ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, переконавшись що за нею ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала бувший у користуванні мобільний телефон «Nokia X2-00» із зарядним пристроєм, вартість якого згідно висновку експерта №505- р від 21 серпня 2020 року становить 235 грн, із встановленою в ньому сім-картою мобільного оператора «Київстар», вартістю 30 гривень, який належав потерпілому ОСОБА_7 . Після цього з викраденим майном  ОСОБА_5 покинула будинок потерпілого, в подальшому здійснила один дзвінок з викраденого телефону і потім заховала його, чим спричинила ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 265 грн. В подальшому на вимогу працівників поліції засуджена  ОСОБА_6 повернула викрадений телефон.
Крім цього,  ОСОБА_5 14 серпня 2020 року приблизно о 18:30 зайшла на територію господарства, де проживає потерпілий ОСОБА_8 , за адресою АДРЕСА_2 через незачинену хвіртку, де біля хвіртки помітила велосипед. Діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно, переконавшись що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала з території даного господарства, бувший у використанні велосипед марки «HAMMER BLAST» модель «S300», вартість якого згідно висновку експерта № 631-Р від 20 жовтня 2020 року становить 5574,92 грн, що на праві приватної власності належить ОСОБА_8 та вирушила даним велосипедом додому в с. Вовчинець. Проте, недалеко від будинку потерпілого останній її зупинив та повідомив в поліцію, так як засуджена вказала, що велосипед належить їй. Своїми діями засуджена  ОСОБА_5 спричинила ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 5574,92 грн.
 
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисником викладено вимогу про зміну оскаржуваного судового рішення в частині призначення покарання у зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості згідно з п.3 ч.1 ст.438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) призначивши остаточне покарання у виді один рік один місяць позбавлення волі.
 
На обґрунтування своїх доводів щодо невідповідності призначеного покарання особі засудженої зазначає, що суди при призначенні йому покарання не врахували ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого злочину, особу винної і такі обставини: наявність сім`ї та малолітнього сина на утриманні, відсутність скарг за місцем проживання, позитивну характеристику за місцем проживання, ставлення до вчиненого, її щире каяття, молодий вік обвинуваченої, наявність матері похилого віку на утриманні, яка є пенсіонеркою і потребує постійного піклування, наявність інвалідності третьої групи, повне відшкодування матеріальних збитків, а також відсутність претензій у потерпілих.
 
Мотиви Суду
 
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п.2 ч.2 ст. 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були про встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини  ОСОБА_5 та правильності кваліфікації її дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи захисника у скарзі щодоневідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженоївнаслідок суворості на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.
 
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
 
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні  ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів; особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем проживання, та посередньо за місцем відбування покарання, наявність на утриманні малолітньої дитини, її молодий вік та наявність інвалідності третьої групи, наявні пом`якшуючі покарання  обставини, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.
 
У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось зокрема й за апеляційною скаргою захисника засудженої, під час розгляду якого суд належним чином перевірив й спростував доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги.
 
Як вбачається із ухвали, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченій покарання. Зазначив, що  ОСОБА_5 була неодноразово засуджена за корисливі злочини проти власності, вчинила новий злочин в термін невідбутого покарання за вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2020 року, що свідчить про недоцільність застосування до неї менш тривалого строку покарання. Суд апеляційної інстанції вважав, що призначене покарання ґрунтується на положеннях статей  50, 65 КК України, є необхідним та достатнім, з дотриманням мети та основних засад призначення покарання, а вирок районного суду стосовно  ОСОБА_5 належно мотивованим, обґрунтованим та законним, і не вбачав правових підстав для його зміни чи скасування, з чим погоджується й суд касаційної інстанції.
 
Таким чином, Суд вважає, що призначене засудженій покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації, справедливості та співмірності.
З огляду на викладене, підстав вважати призначене засудженій покарання невідповідним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворостіСуд не вбачає.
Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи  процесуального права, що були б підставами для скасування судових рішень, захисником у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419  КПК України.
 
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 17 лютого 2021 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                         ОСОБА_3