Справа № 466/5186/18                                Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В. 
Провадження № 22-ц/811/3497/19                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

в липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, яке заходиться в іпотеці, а саме, на житловий будинок загальною площею 166,8 кв.м.,житловою площею 77,9 кв.м., та земельну ділянка, площею 0,0725 га, кадастровий номер 4610137500:11:002:0054, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що прийняті у спадщину ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною 1 095 042,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 169\06 Р-231\146 від 21.03.2006 року, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 138 000.00 дол. США, а відповідач зобов`язався повертати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.03.2013 року. За користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 13 % річних. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника з ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір від 21.03.2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку переданий житловий будинок загальною площею 166,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,0725 га., кадастровий номер 4610137500:11:002:0054, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належали ОСОБА_2 . Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 292 425,29 грн., однак, рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною та станом на 04.06.2018 року складає по кредиту та процентам у розмірі 353 005,40 дол. США. У березні 2018 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , прісля смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 166, 8 м.кв. та земельна ділянка, площею 0,0725 га, що розташовані по АДРЕСА_1 та перебуває в іпотеці AT «УкрСиббанк». 26.12.2017 року була заведена спадкова справа № 806/2017 року згідно заяви відповідача. Спадкоємцями померлої є відповідач, який прийняв спадщину шляхом звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 13.06.2018 року позивач пред`явив свої вимоги до спадкоємців через нотаріальну контору, спадкоємцю повідомлено про вимоги кредиторів, проте останній не задовольнив вимогу кредитора, заборгованість не погасив.
Оскаржуваним рішенням позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» – задоволено.
З метою погашення на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 169\06 Р-231\146 по кредиту та процентам у розмірі 353005,40 дол. США та по пені у розмірі 18 219,68 грн., з яких: 137063,97 дол. США заборгованість за кредитом, 215941,43 дол. США заборгованість по процентах, 7277,96 грн. – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 10 941,72 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів, звернуто стягнення на майно, яке знаходиться в іпотеці, а саме житловий будинок загальною площею 166,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м., позначеного на плані літерою А-2 до якого відносяться наступні будівлі та споруди: цегляний гараж, позначений на плані літерою Г, цегляна вбиральня, позначена на плані літерою У; цегляний гараж, позначений на плані летерою В; цегляна кухня, позначена на плані літерою Б; погріб з бетону, позначений на плані літерами пг; східці з бетону, позначені на плані літерою б; металева хвіртка, позначена на плані цифрою 1; металеві ворота, позначені на плані цифрою 2; огорожа з металевої сітки, позначена на плані цифрами 3 і 4; відмостка з бетону, позначена на плані цифрою 1; замощення з асфальтобетону, позначене на плані цифрою 11 та земельну ділянку, площею 0,0725 га., кадастровий номер 4610137500:11:002:0054, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які прийняті у спадщину ОСОБА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. В апеляційній скарзі зазначає, що сторонами не заперечувалось, що підставою для нового звернення ПАТ «УкрСиббанк» до суду стало невиконання умов того ж самого кредитного договору № 169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року, при цьому оскаржуваним судовим рішенням з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитом, процентами, пенею, які вже були попередньо стягнуті на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року. Так, до оскаржуваного рішення включено наступні суми: заборгованість по кредиту 137 063,97 доларів США; частина заборгованості по процентах 115 070,15 доларів США; загальна сума заборгованості по процентах за новим позовом 215,914,43 доларів США; проте період за який ця сума обраховується починається з 11.12.2006 року по 31.05.2018 року, отже, в період з 11.12.2006 року до 10.12.2013 року охоплюється судовим рішенням від 10.12.2013 року. На думку апелянта повторне стягнення вказаних сум є незаконним через наявність судового рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зазначає, що з моменту закінчення дії кредитного договору, право банку на отримання процентів і штрафних санкцій за цим договором припинилось, оскільки правовідносини між сторонами договору трансформувались в площину, врегульовану ЦК України, який визначає порядок виконання зобов`язальних правовідносин із повернення кредитних коштів в повному обсязі, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦП України. Стверджує, що він не є власником майна, на яке звернено стягнення за рішенням суду, оскільки ст. 331 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. В даному випадку ОСОБА_1 спадщину не оформив, а відтак і не набув право власності на заставне майно. Крім того, звертає увагу на те, що повторне звернення ПАТ «УкрСиббанк» до суду з позовом мало місце в липні 2018 року, тобто через п`ять років після закінчення строку дії кредитного договору та ухвалення рішення від 10.12.2013 року, про те за цей період часу на адресу відповідача жодних вимог щодо сплати заборгованості не надходило, жодних оплат він не проводив, а відтак позовні вимоги не підлягали задоволенню у зв`язку з пропуску позивачем строку позовної давності, про що він заявляв в суді першої інстанції, проте вирішена судом не була. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1- 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача склалася заборгованість за кредитним договором, яка у відповідності до умов кредитного та іпотечного договору підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.
Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено, що 21.03.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року.
Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 138 000.00 дол. США, а відповідач зобов`язався повертати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.03.2013року, за користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 13 % річних.
В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника, з ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір від 21.03.2006 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку був переданий житловий будинок загальною площею 166,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м., позначеного на плані літерою А-2 до якого відносяться наступні будівлі та споруди: цегляний гараж, позначений на плані літерою Г, цегляна вбиральня, позначена на плані літерою У; цегляний гараж, позначений на плані летерою В; цегляна кухня, позначена на плані літерою Б; погріб з бетону, позначений на плані літерами пг; східці з бетону, позначені на плані літерою б; металева хвіртка, позначена на плані цифроою 1; металеві ворота, позначені на плані цифрою 2; огорожа з металевої сітки, позначена на плані цифрами 3 і 4; відмостка з бетону, позначена на плані цифрою 1; замощення з асфальтобетону, позначене на плані цифрою 11 та земельна ділянка, площею 0,0725 га., кадастровий номер 4610137500:11:002:0054, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належали ОСОБА_2 . ( а.с. 21-23).
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Шевченківського районного суду від 10.12.2013 року з ОСОБА_1 стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 292 425,29 грн., однак, рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною та станом на 04.06.2018 року становить по кредиту та процентах у розмірі 353 00,40 дол. США, що є підставою звернення до суду з позовом.
З матеріалів справи також вбачається, що іпотекодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок загальною площею 166,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м та земельна ділянка, площею 0,0725 га., кадастровий номер 4610137500:11:002:0054, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в іпотеці AT «УкрСиббанк», яке є предметом іпотеки.
Син померлої, ОСОБА_1 , звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 806/2017, однак свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю не видавалося.
З позовної заяви ПАТ «Укрсиббанк» вбачається, що змістом позовних вимог є звернення стягнення на іпотечне майно з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року, яка склалася у відповідача ОСОБА_1 станом на час звернення до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» в повному обсязі, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року задоволені позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 2292425.59 грн., в рахунок погашення цієї заборгованості за кредитним договором № 169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року в розмірі 2292425.59 грн., з яких: заборгованість по кредиту -137063.97 дол. США, що еквівалентно 1095552.31 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 115070.15 дол., що еквівалентно т919755.71 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту – 146313.30 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентах – 130303.97 грн., штраф за неналежне виконання умов договору - 500.00 грн. звернуто стягнення на на об`єкти нерухомого майна, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 , а саме, житловий будинок загальною площею 166,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м. та земельна ділянка площею 0.0725 га по АДРЕСА_1 шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
З рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк»  звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у червні 2008 року.
Разом з тим, суд першої інстанції цих обставин не врахував, задовольняючи позовні вимоги безпідставно не взяв до уваги те, що звернувшись до суду в червні 2008 року з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року, ПАТ «УкрСиббанк» змінив строк виконання зобов`язань за цим кредитним договором, що має наслідком припинення після звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості нарахування за цим кредитним договором процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів. 
На думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно не врахував і тієї обставини, що строк дії кредитного договору № 169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року закінчився 21.03.2013 року, що також має наслідком припинення нарахування за цим кредитним договором процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів. 
Як вбачається з долученого до справи розрахунку заборгованості за кредитом станом на 04.06.2018 року, така розрахована та становить: за тілом кредиту з 21.03.2006 року до 04.06.2018 року, по процентах за користування кредитними коштами – з 11.12.2006 року до 31.05.2018 року, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом – з 04.06.2017 року до 04.06.2018 року, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами – з 04.06.2017 року до 04.06.2018 року.
Аналізуючи долучений до справи розрахунок заборгованості станом на 04.06.2018 року, за яким заборгованість по тілу кредиту становить 137063.97 дол. США та за відсотками 215941.43 дол. США, колегія суддів, з врахуванням рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року, приходить до висновку про те, що частина цих коштів вже була стягнута з відповідача ОСОБА_1 рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року, а саме, 137063.97 дол. США заборгованості по тілу кредиту, 115070.15 дол. заборгованості по відсотках за користування кредитним коштами.
Ухваливши оскаржуване рішення, звернувши стягнення на предмети іпотеки з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року в сумі 353005.40 дол. США та 18219.68 грн. пені, суд першої інстанції повторно зазначив суму заборгованості, яка вже стягнута рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року, а відтак розмір заборгованості ОСОБА_1 , зазначений в оскаржуваному рішенні не відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13–ц (провадження №14-154цс18) зазначила «Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове поверхня кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким процента виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Таким чином, з моменту завершення дії кредитного договору, право банку на отримання процентів і штрафних санкцій за цим договором припинилось, оскільки правовідносини між сторонами договору трансформувалися у площину, врегульовану статтями ЦК України, які визначають порядок виконання зобов`язальних відносин із повернення кредитних коштів в повному обсязі, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.. 625 ЦК України».
З огляду на вищенаведене, звернення ПАТ «УкрСиббанк» в червні 2008 року до суду з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, ухвалення Шевченківським районним судом м. Львова рішення від 10.12.2013 року, змінили строк виконання зобов`язання по даному кредитному договору, відповідно кредитний договір припинив свою дію достроково, а тому кредитор, ПАТ «УкрСиббанк» після ухвалення Шевченківським районним судом рішення від 10.12.2013 року, втратив право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів та їх стягнення, що свідчить про безпідставність позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк».
Не підлягають до задоволення позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» і з тих підстав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.12.2013 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмети іпотеки, а саме, на житловий будинок загальною площею 166,8 кв.м., житловою площею 77,9 кв.м. та земельну ділянку площею 0.0725 га по АДРЕСА_1 шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, були задоволені.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», а відтак в задоволені позовних вимог слід відмовити. 
Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
У постанові від 12.04.2021 року у справі №564/2227/17 (провадження № 61-39960сво18) КЦС ВС зазначає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач порушував у суді попередньої інстанції питання застосування строку позовної давності до винесення рішення судом першої інстанції.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», то в їх задоволенні слід відмовити не у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а у зв`язку з відсутністю належних законних підстав для їх задоволення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 вересня 2019 року – скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 14.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М. 

Цяцяк Р.П.