Справа № 465/4200/17                                Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П. 
Провадження № 22-ц/811/449/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:63

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        25 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.,
суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Франківського районного суду м. Львова   від 29 грудня 2020 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства "Львівський ліхтар" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
ВСТАНОВИЛА:
У липні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» - 14 279, 14 грн. боргу за фактично надані житлово-комунальні послуги станом на 18 липня 2017 року та судових витрат.
В обґрунтування позовної заяви посилався на те, що на балансі Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» знаходиться будинок АДРЕСА_1 . Споживачами послуг є мешканці будинку, які здійснюють оплату послуг на рахунок ЛКП «Львівський ліхтар». У вказаному будинку є квартира АДРЕСА_3 , яка згідно зі Свідоцтвом про право власності №202354 від 28 липня 1995 року належить ОСОБА_1 . Квартира АДРЕСА_3 складається з 2 кімнат житловою площею 38,80 м. кв. та комунальних вигод. Загальна площа квартири становить - 58,90 м. кв. Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №1568 від 30.11.2001р. затверджено нові межі території з обслуговування ЖЕК Франківського району. Будинок АДРЕСА_1 , згідно з цим розпорядження перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Львівський ліхтар». Оскільки відповідач не проводить оплату за житлово-комунальні послуги, в період з 01 липня 2010 року по 18 липня 2017 року, отримані від ЛКП «Львівський ліхтар», станом на 18 липня 2017 року утворилась заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі - 14 279, 14 грн.
Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на корить Львівського комунального підприємства "Львівський ліхтар" заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з січня 2017 року по червень 2017 року в сумі 1263 (одна тисяча двісті шістдесят три) грн. 67 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства "Львівський ліхтар" 141 ( сто сорок одну) грн. 60 коп. судових витрат на відшкодування судового збору, сплаченого позивачем при подачі позовної заяви.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що позивач не виконував своїх зобов`язань, надання послуг не підтверджене належними доказами. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до довідки Форми № 2, виданої 13 січня 2016 року ЛКП «Львівський ліхтар» за вих. № 81 в квартирі АДРЕСА_3 , зареєстрований та є власником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1, а.с. 6).
Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 05 травня 2016 року у справі № 465/3877/15-ц судовий наказ №2-н/465/29/16, виданий 05 червня 2015 року, суддею Франківського районного суду м.Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» суми заборгованості за житлово-комунальні послуги та судові витрати, скасовано (Т. 1 а.с. 9)
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.
В обґрунтування позовної заяви представник позивача посилався на те, що до базового тарифу додається вартість: вивезення твердих побутових відходів, освітлення місць загальнобудинкового користування, прибирання сходової клітки, прибирання прибудинкової території, обслуговування системи водопостачання та водовідведення, проведення дератизації, обслуговування димовентиляційних каналів та ремонт стін під`їзду будинку.
На підтвердження виконання вищевказаних робіт представником позивача надано копії актів, протоколів та договорів Львівського комунального підприємства "Львівський ліхтар" з Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Профілактична дезінфекція»; копії актів та договорів Львівського комунального підприємства "Львівський ліхтар" з Львівським комунальним ремонтно-аварійним підприємством, копії актів та договорів Львівського комунального підприємства "Львівський ліхтар" з ТзОВ «АВЕ Львів»; копії актів та договорів Львівського комунального підприємства «Львівський ліхтар» з ПАТ «Львівобленерго» за 2017 рік.
Доказів щодо надання жтлово-комунальних послуг за інші періоди позивачем суду не надано.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач є надавачем комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 , проте позивачем не надано доказів фактичного надання комунальних послуг відповідачу в період до грудня 2016 року. З відповідача в користь позивача необхідно стягнути 1263,67 грн - вартість наданих житлово-комунальних послуг за період з січня 2017 року по червень 2017 року, надання яких стверджується наявними та допустимими доказами у матеріалах справи. У зв`язку з частковим задоволенням позову, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув судовий збір сплачений при подачі позову пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст. 141 ЦПК України 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 25.05.2021

Головуючий 

Судді