Справа № 161/5759/16-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф. 	
Провадження № 22-ц/802/650/21  Категорія: 36 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
25 травня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Киці С.І., Осіпука В.В.,
з участю :
секретаря судового засідання – Губарик К. А., 
представника стягувача - Носенко О. С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про видачу дубліката судового наказу та поновлення строку для його пред"явлення до виконання у справі за заявою Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання з ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою заявника Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2021 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
       У жовтні 2020 року ДКП «Луцьктепло» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу та поновлення строку для його пред`явлення до виконання в цивільній справі за заявою ДКП «Луцьктепло» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги по теплопостачанню з боржника – ОСОБА_1 ..
Заява обґрунтована тим, що 06.05.2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за заявою ДКП «Луцьктепло» було видано судовий наказ № 161/5759/16-ц (2-н/161/126/16) про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача державного комунального підприємства «Луцьктепло» 104596,52 грн заборгованості за надані послуги з теплопостачання, пені в розмірі 2915,46 грн, інфляційних втрат у розмірі 26703,64 грн, 3% річних у розмірі 41299,12 грн, а також сплаченого стягувачем судового збору в розмірі 2632,72 грн.
З метою примусового виконання судового наказу ДКП «Луцьктепло» 27.07.2016 року листом за №3389/08 пред`явило виконавчий документ до виконання до Відділу ДВС Луцького міського управління юстиції. 
Стягувач вказує, що 08.07.2020 року ДКП «Луцьктепло» на адресу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) скеровано запит про надання інформації щодо виконання даного судового наказу. Згідно з відповіддю, судовий наказ № 161/5759/16-ц (2-н/161/126/16), виданий 02.06.2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, не був звернений до виконання.
За результатами перевірки виконавчих проваджень, за якими стягувачем виступає ДКП «Луцьктепло», встановлено, що вказаний наказ підприємством було загублено, у зв`язку із чим заявник позбавлений права пред`явити цей наказ до виконання. 
За наведених обставин заявник просить суд видати дублікат вищевказаного судового наказу та поновити строк пред`явлення його до виконання.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ДКП «Луцьктепло» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Вважає, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено з поважних причин. Зазначає, що судовий наказ втрачено у 2016 році, що унеможливлює дослідити, за яких саме обставин його втрачено. Крім того, на підприємстві відбулась значна зміна кадрів та скорочення штату працівників, тому підприємство не змогло реалізувати свої права, надані Законом України «Про виконавче провадження», належним чином протягом вказаного проміжку часу. Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_1 рішення суду досі не виконано.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Представник заявника в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Боржник у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, з урахуванням норм ст.. 128 ЦПК України.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки стягувач звернувся до суду із заявою про видачу дубліката судового наказу після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не надав доказів поважності причин пропущення встановленого законом строку пред`явлення судового наказу до виконання, не надав жодного належного та достатнього доказу, який би підтверджував факт втрати судового наказу, суд не вбачав підстав для задоволення заяви про видачу дубліката судового наказу та поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно із частиною першою статті 11 Закону Закон України «Про виконавче провадження» пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.
Відповідно до частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).
Судом встановлено, що 06.05.2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за заявою ДКП «Луцьктепло» було видано судовий наказ № 161/5759/16-ц (2-н/161/126/16) про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача державного комунального підприємства «Луцьктепло» 104596,52 грн заборгованості за надані послуги по теплопостачанню, пеню в розмірі 2915,46 грн, інфляційні втрати в розмірі 26703,64 грн, 3% річних в розмірі 41299,12 грн, а також сплачений стягувачем судовий збір в розмірі 2632,72 грн (а.с. 58).
На виконання зазначеного рішення Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано наказ від 02.06.2016 за № 161/5759/16-ц.
Згідно супровідного листа №3389/08 від 27.07.2016 року судовий наказ був пред`явлений до виконання Відділу ДВС Луцького міського управління юстиції. 
08.07.2020 року ДКП «Луцьктепло» на адресу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) скеровано запит про надання інформації щодо виконання даного судового наказу. Згідно з відповіддю, судовий наказ № 161/5759/16-ц (2-н/161/126/16), виданий 02.06.2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, не був звернений до виконання.
З довідки ДКП «Луцьктепло» від 06.10.2020 року слідує, що за результатами перевірки виконавчих проваджень, за якими стягувачем виступає ДКП «Луцьктепло», встановлено, що вказаний наказ підприємством було загублено, у зв`язку із чим ДКП «Луцьктепло» позбавлене права пред`явити цей наказ до виконання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Положення вказаної процесуальної норми не містять безумовного обов`язку суду видати дублікат виконавчого документу і передбачена можливість видачі такого дублікату (право суду) пов`язується із належним з`ясуванням обставин втрати оригіналу виконавчого листа та додержання строку, встановленого для пред`явлення.
Дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий документ до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Згідно з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11, у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, які безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Отже, закон пов`язує видачу дубліката виконавчого листа не тільки із його втратою, а в тому числі із дотриманням строку подання відповідної заяви про видачу дубліката.
Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги про обставини за яких виконавчий документ було втрачено та щодо причин пропуску строку пред`явлення його до виконання, не можна вважати об`єктивною та поважною причиною пропуску стягувачем строку пред`явлення судового наказу до примусового виконання з 2016 року.
На переконання колегії суддів, така обставина як зміна кадрів та скорочення чисельності штату працівників установи, зміна керівництва тощо не може ставитись у залежність від реалізації державною установою права на звернення рішення суду до примусового виконання.
Положення Закону України "Про виконавче провадження", що обмежують строк на пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання, є законодавчим втіленням принципу правової визначеності та встановлюють строк, протягом якого боржник може очікувати примусового виконання рішення, ухваленого не на його користь.
Протягом цього строку стягувач, який бажає примусово виконати рішення суду, повинен вжити всіх залежних від нього заходів для отримання виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання.
Перелік причин, які потрібно вважати поважними, законодавцем не встановлено.
Між тим, поважність причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання слід підтвердити належними і допустимими засобами доказування. 
Зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається, що жодних заходів та реальних дій, які давали би об`єктивну можливість проконтролювати процес звернення судового наказу до виконання, ДКП «Луцьктепло» не вжило, а обставини на які посилається стягувач не є такими, що унеможливлюють чи ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом час.
Отже, апелянт не надав належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та не довів факту пересилання чи втрати виконавчого документа відділом державної виконавчої служби. Також із запитом про надання інформації щодо виконання судового наказу заявник звернувся лише 08.07.2020 року, тобто після спливу 4 років. 
Таким чином, висновок суду про відмову в задоволенні заяви є правильним, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів доходить висновку, що ухвала постановлена з дотриманням вимог процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
        Апеляційну скаргу заявника Державного комунального підприємства "Луцьктепло" залишити без задоволення.
       Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2021 року в даній справі залишити без змін.
        Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і в частині видачі дубліката виконавчого листа може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді