Справа № 346/1861/18 
Провадження № 22-ц/4808/911/21 
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               судді-доповідача                        Пнівчук О.В.
               суддів:                                Мелінишин Г.П., Томин О.О.,
               секретаря                                Пацаган В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року, в складі судді Веселова В.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ земельної ділянки та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки та виділ земельної ділянки,
в с т а н о в и в :
       У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ земельної ділянки.
       Позовні вимоги мотивував тим, що йому та членам його сім”ї на праві власності належить квартира в АДРЕСА_1 . На підставі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку у жовтні 1999 року їм передано земельну ділянку під квартирним будинком та прибудинкову територію загальною площею 0,10 га на праві спільної сумісної власності на ім`я трьох співвласників: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Між ними була досягнута домовленість про розрахунок ідеальних часток земельної ділянки у спільній сумісній власності, виходячи з площ квартир та відповідно до розрахунку ідеальних часток, зробленого Коломийським МБТІ. Впродовж тривалого часу між ними склався певний порядок користування земельною ділянкою. Позивач облаштував окремий заїзд до своєї квартири та обгородив територію земельної ділянки, якою користується, на даній території знаходиться його гараж, жодних претензій від сусідів про такий порядок використання земельної ділянки немає. Проте, між відповідачами існує спір щодо розподілу решти земельної ділянки. Він має намір облаштувати подвір`я бруківкою та поставити нову огорожу. Оскільки земельна ділянка перебуває у спільній власності та між сусідами існують спори щодо порядку користування нею, тому просить визначити що його частка у праві спільної сумісної власності на зазначену земельну ділянку складає 0,036 га, виділити йому земельну ділянку площею 0,0343 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , у приватну власність, що на схемі розподілу позначена «Діл. №2»; виділити земельну ділянку площею 0,0047 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , що на схемі розподілу позначена «Діл.»1», у спільну сумісну власність: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
       У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки та виділ земельної ділянки.
       Позовні вимоги мотивовані тим, що він є співвласником житлового будинку АДРЕСА_3 та земельної ділянки за вказаною адресою загальною площею 0,10 га та має право на виділ своєї частки, що необхідно для більш якісного обслуговування частини свого будинку, оскільки між співвласниками є певні суперечки при користуванні земельною ділянкою. 
       Посилаючись на те, що співвласниками земельної ділянки не визначено порядок користування земельною ділянкою, ОСОБА_1 просив суд визначити, що його частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,10 га становить 0,045 га, та просив виділити йому вказану земельну ділянку площею 0,045 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
       Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22 серпня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ земельної ділянки.
       Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ земельної ділянки задоволено частково.
       Визначено, що частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 0.10 га складає 0.036 га та виділено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.0249 га згідно долученого висновку експерта від 31.07.2019 року.
       Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
       Визначено, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_2 загальної площі становить 0.045 га. Для встановлення порядку користування земельною ділянкою пропонується виділити ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0.0232 га згідно долученого висновку експерта від 31.07.2019 року.
       У спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 залишено територію площею 0.0308 га (зайнята житловим будинком) та територію навколо нього шириною 1 метр. Для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пропонується виділити частину земельної ділянки площею 0.0158 га.
       Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про виділ йому частини земельної ділянки в розмірі 0,0249 га та залишення території площею 0,0308 га (зайнята житловим будинком) та території навколо нього шириною 1 метр у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та про виділення частини земельної ділянки площею 0,0158 га для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та аналізі поданих нею доказів. 
       Зокрема, апелянт вказує на те, що виділяючи ОСОБА_2 земельну ділянку часткою в розмірі 0,0249 га при наявній в нього частці в житловому будинку 0,36 га та відповідно, виділяючи йому в порядку користування земельну ділянку в розмірі 0,0232 га при тому його частка в житловому будинку становить 0,045 га порушує принцип пропорційності та виділяється земельна ділянка в розмірі меншому ніж у ОСОБА_2 не зважаючи, що його частка є меншою. Збільшення частки одного співвласника призводить до зменшення частки іншого, що не може бути обґрунтованим відповідно до вимог ст. 120 ЗК України. Крім того, залишення території площею 0,0308 га (зайнята житловим будинком) та території навколо нього шириною 1 метр у спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та виділення частини земельної ділянки площею 0,0158 га для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є передчасним, оскільки сторони не заявляли такої позовної вимоги. Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі позовної заяви.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заперечив доводи апеляційної скарги, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Вказує, що виділення йому земельної ділянки розміром 0,0249 га не перевищує розміру його частки у праві спільної власності на земельну ділянку, а тому не порушує майнові права апелянта.
       Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.
       Постановою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
       У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, однак у подальшому заявив клопотання про часткову відмову від апеляційної скарги в частині, що стосується часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , яка судом не прийнята.
       Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги заперечила, рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін. 
       Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
       Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
       Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
       Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являються співвласниками житлового будинку АДРЕСА_2 ..
       На підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.06.1994 року ОСОБА_2 та членам його сім`ї: ОСОБА_7 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності в рівних частках належить квартира АДРЕСА_4 (а.с.9).
        ОСОБА_1 згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого Обласним комунальним підприємством “Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації” від 01.11.2010 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 , а ОСОБА_3 на праві власності належить належить квартира АДРЕСА_6 даного будинку, що не заперечується сторонами.
       Згідно Державного акту на право власності на землю серії IV-ІФ №00027/8, виданого Коломийською міською радою, 28 жовтня 1999 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі рішення Коломийської міської ради від 21 вересня 1999 №330, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по АДРЕСА_2 , для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.7).
       Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 11 липня 2007 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку площею 450 кв.м., що розташована в АДРЕСА_2 га, яка надана для обслуговування житлового будинку та госпспоруд та належала дарувальнику ОСОБА_4 на підставі Державного акту серії IV-ІФ №00027/8, виданого Коломийською міською радою, 28.10.1999 року.
       Встановлено, що сторонами досягнута домовленість про те, що розрахунок ідеальних часток земельної ділянки у спільній власності відповідає розрахунку ідеальних часток у будинку, проведеному Коломийським МБТІ , відповідно до якого за квартирою АДРЕСА_5 , належною ОСОБА_1 - 45/100 частин, за квартирою АДРЕСА_6 , належною ОСОБА_3 -19/100 частин та квартирою ОСОБА_2 - 36/100 частин.
       Разом з тим, між сторонами існує спір щодо реального поділу земельної ділянки між її співвласниками.        
       Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 386 ЦК).
       Відповідно до частин першої-другої статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
       Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
       Відповідно до частин першої-другої статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.
       Відповідно до змісту статті 89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.
       У спільній сумісній власності може перебувати земельна ділянка співвласників жилого будинку та співвласників багатоквартирного будинку, які мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частини.
       Частина третя статті 89 ЗК України визначає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або за законом.
       Згідно із частиною четвертою, п`ятою статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.
       Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.
       За клопотанням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22.08.2018 року призначено у справі земельно-технічну експертизу.
       Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної земельно-технічної експертизи від 31.07.2019 року - частка ОСОБА_2 в праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , становить 36/100. Частці 36/100, належній ОСОБА_2 від загальної площі земельної ділянки відповідає 0.036 га (за обставин поділу всієї земельної ділянки між співвласниками без встановлення територій спільного користування). Виділити ідеальну частку земельної ділянки, належну ОСОБА_2 не уявляється можливим.
       У спільному користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 слід залишити територію площею 0.0308 га (зайнята житловим будинком) та територію навколо нього шириною 1 метр. 
       Пропонується один варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою, за яким ОСОБА_2 пропонується виділити земельну ділянку площею 0.0249 га.
       Частка ОСОБА_1 у праві власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 становить АДРЕСА_7 . Частці 45/100 належній ОСОБА_1 від загальної площі земельної ділянки відповідає 0,045 га, однак виділити ідеальну частку земельної ділянки не представляється можливим. 
        ОСОБА_1 пропонується встановлення порядку користування земельною ділянкою, при якому йому пропонується виділити земельну ділянку загальною площею 0.0232 га (складається з двох частин площами 0,0038 га та 0,0194). 
       Для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пропонується виділити частину земельної ділянки площею 0, 0158 га.
       Таким чином, згідно висновку експертів запропоновано залишити дві земельні ділянки у спільному користуванні сторін. Так, земельну ділянку площею 0.0308 га, яка зайнята житловим будинком та територію навколо нього шириною 1 метр залишено у спільному користуванні трьох співвласників: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а земельну ділянку площею 0, 0158 га пропонується виділити двом співвласникам земельної ділянки: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для облаштування заїзду до житлового будинку.
       Експертами запропоновано виділити ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0249 га, при цьому розмір вказаної земельної ділянки обраховано з урахуванням площі земельної ділянки 0,0308 га, яка залишається у спільному користуванні трьох співвласників будинку (зайнята житловим будинком та територію навколо нього шириною 1 метр).
       Натомість при визначенні частки земельної ділянки ОСОБА_1 , окрім земельної ділянки спільного користування площею 0,0308 га, взято до уваги площу земельної ділянки 0, 0158 га, яка запропонована для облаштування заїзду до житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 
       У результаті, зважаючи на те, що ідеальна частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку ОСОБА_1 складає 0,045 га, йому передано у користування земельну ділянку площею 0.0232 га, натомість ОСОБА_2 , ідеальна частка якого у земельній ділянці спільної сумісної власності менша ніж у ОСОБА_1 та становить 0, 036 га, виділена земельна ділянка площею 0,0249 га, тобто більшою площею ніж виділена ОСОБА_1 . 
       Таким чином, відповідно до запропонованого висновком експертів єдиного варіанту встановлення порядку користування земельною ділянкою не дотримано вимог щодо виділення у власність співвласникам земельної ділянки, земельних ділянок площею пропорційно до їх ідеальних часток (розмір яких сторонами погоджено) у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.
       Оскільки як позивачем за первісним позовом так і позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів щодо інших варіантів виділення їм у натурі земельних ділянок площею пропорційно до їх ідеальних часток, то у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення їх позовних вимог про виділення земельних ділянок у власність.
       Та обставина, що відповідач ОСОБА_3 та у подальшому представник апелянта ОСОБА_1 фактично не заперечують щодо виділення позивачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0249 га не заслуговує на увагу, оскільки предметом позовних вимог є виділення із спільної сумісної власності двом із трьох співвласників земельних ділянок у приватну власність, а тому визначальним є вирішення питання залишення земельної ділянки відповідною площею у спільній сумісній власності сторін ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а відтак виділення земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до їх ідеальних часток у праві спільної сумісної власності. Натомість згоди щодо залишення частини земельної ділянки у спільній сумісній власності сторонами не досягнуто.        
       Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Згідно вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       Оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у задоволенні позову.
       Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
       Рішення Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
       У задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виділ земельної ділянки та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки та виділ земельної ділянки — відмовити.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
       Повний текст постанови складено 14 червня 2021 року.

Головуюча                        О.В. Пнівчук
Судді:                        Г.П. Мелінишин 
                                                                               О.О. Томин