Ухвала
 
08 червня 2021 року                                                                                          
м. Київ
 
справа № 2-3713/08
провадження № 61-8361ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду, у складі судді Бойко С. М., від 28 вересня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права спільної власності на квартиру,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2008 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Львівське обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права спільної власності на квартиру задоволено, визнано за ОСОБА_2 право власності на 87/100 ідеальних частин квартири АДРЕСА_1 , ухвалу про забезпечення позову 
від 01 серпня 2008 року скасовано.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник - адвокат Саницький А. І., 06 грудня 2019 року подав апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що на час розгляду справи ОСОБА_1 перебував під вартою у слідчому ізоляторі та про оскаржене рішення суду довідався 21 листопада 2018 року, після чого перебував у довготривалому відрядженні.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, у складі судді Бойко С. М., у задоволенні клопотання представника 
ОСОБА_1 - Саницького А. І. про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом:
1) надання доказів на підтвердження обставин, на які ОСОБА_1 посилався як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження;
2) надання документу, що підтверджує сплату судового збору.
Копію ухвали Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримав 16 січня 2020 року, представник ОСОБА_1 - Саницький А. І. 23 березня 2020 року.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Саницький А. І., на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2008 року відмовлено.
17 травня 2021 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року.
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Безпосередньо в касаційній скарзі викладене клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке підлягає задоволенню, оскільки за повідомленням Франківського районного суду м. Львова матеріали справи № 2-3713/08 не містять доказів вручення ОСОБА_1 копії ухвали Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року.
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та його представник  Саницький А. І. не отримували копію ухвали Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху. 
У січні 2020 року ОСОБА_1 перебував у відрядженні, а представник ОСОБА_1 -  Саницький А. І. уберезні 2020 року у зв`язку із карантинними заходами перебував на самоізоляції за місцем фактичного проживання, а тому вони не мали можливості отримати вказану ухвалу апеляційного суду. Крім того, апеляційний суд помилково постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, з огляду на запровадження в Україні карантину.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом положень частини четвертої статті 357, пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
За змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
В рішенні у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження
Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (в редакції на час постановлення 22 грудня 2008 року рішення суду першої інстанції) апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, могли подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та докази на підтвердження таких причин.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 357 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Апеляційним судом встановлено, що апеляційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2008 року  ОСОБА_1 подав 06 грудня 2019 року, тобто більш ніж через 10 років після прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Подавши апеляційну скаргу у грудні 2019 року, ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження, при цьому не надав доказів на підтвердження обставин, на які посилався як на підставу для поновлення цього строку.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Саницький А. І., залишено без руху. При цьому суд надав можливість апелянту виправити недоліки апеляційної скарги та надати докази на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Встановивши, що ОСОБА_1 у січні 2020 року, а адвокат Саницький А. І. у березні 2020 року отримали копію ухвали від 16 грудня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, однак не виконали зазначені в ній вимоги, зокрема щодо надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд в ухвалі від 28 вересня 2020 року дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження. 
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 про те, що ні він, ні його представник не отримували копію ухвали Львівського апеляційного суду 
від 16 грудня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху суперечать обставинам, встановленим апеляційним судом на підставі матеріалів справи.
Так, апеляційним судом встановлено, що копія ухвали від 16 грудня 
2019 року про залишення апеляційної скарги без руху двічі направлялась 
 ОСОБА_1 та його представнику Саницькому А. І. , при цьому факт отримання ОСОБА_1 та Саницьким А. І. вказаної ухвали підтверджено поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи.
Крім того, очевидно, що ОСОБА_1 та його представник - адвокат Саницький А. І. подавши у грудні 2019 року апеляційну скаргу, у розумні інтервали часу мали цікавитися результатами її розгляду. При цьому, із грудня 2019 року до вересня 2020 року ОСОБА_1 та його представник мали достатньо часу щоб з`ясувати відомості про рух поданої ними апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції. 
Ухвала Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року про залишення апеляційної скарги без руху оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 24 грудня 2019 року.
Вимоги суду про необхідність підтвердження відповідними доказами причин пропуску строку на апеляційне оскарження були передбачуваними. За відсутності таких доказів вказані причини, як недоведені, не могли бути визнані апеляційним судом поважними. 
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
Доводів про те, що ОСОБА_1 повідомляв апеляційний суд про зміну свого місця проживання, у тому числі внаслідок вибуття у відрядження, касаційна скарга не містить, а тому апеляційний суд обґрунтовано направляв кореспонденцію ОСОБА_1 на адресу, зазначену в апеляційній скарзі його представника.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.
Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).
При цьому, процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Доводи касаційної скарги про те, що запроваджений в Україні карантин впливає на законність оскаржуваної ухвали апеляційного суду є безпідставними. 
Так, 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 
2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно з пунктом 2 цього Закону пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином». Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року 
№ 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» закінчився 06 серпня 2020 року, натомість оскаржувана ухвала апеляційного суду прийнята 28 вересня 
2020 року.
Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1  строк на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року в справі 
№ 2-3713/08.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду 
від 28 вересня 2020 року у цивільній справі № 2-3713/08.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта