КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 761/774/20                                                                                      Головуючий у І інстанції Саадулаєв А.І.
Провадження №22-ц/824/3118/2021                                                              Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
26 травня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Войтенко О.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 та Національного антикорупційного бюро України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України, Головного управління національної поліції в м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,
 
УСТАНОВИВ:
 
у січні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що кримінальне провадження по розслідуванню вбивства брата-близнюка позивача триває понад 16 років. При наявності доказів вбивства ОСОБА_2 його сином та колишньою дружиною кримінальне провадження з умислом саботувалося службовими особами Служби безпеки України та Генеральної прокуратури України. Зі створенням Національного антикорупційного бюро України (далі по тексту - НАБУ) ОСОБА_1 сподівався на завершення справи вбивства його брата, чого не сталося.
Позивач подавав до слідчих органів заяви, у яких повідомляв про злочини.
Оскільки відомості про злочини не були внесено відразу до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_1 вимушений був оскаржувати бездіяльність відповідачів.
Так, даний позов ОСОБА_1 пред`явлено у зв`язку із невиконанням відповідачами: НАБУ, Солом`янським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві та Головним управлінням національної поліції у м. Києві судових рішень, зокрема ухвал Солом`янського районного суду м. Києва, які вступили в законну силу:
- від 13.08.2018 року по справі №760/10342/18;
- від 12.09.2018 року по справі №760/23195/18;
- від 17.09.2018 року по справі №760/18242/18;
- від 21.11.2018 року по справі №760/28614/18;
- від 10.01.2019 року по справі №760/29433/19;
- від 20.11.2018 року по справі №761/43266/19.
Позивач зазначає, що у зв`язку із невиконанням відповідачами перелічених судових рішень і своїх службових обов`язків йому було завдано моральної та матеріальної шкоди. 
В обґрунтування доводів щодо завдання моральної шкоди, позивач вказував, що покриття відповідачами службових злочинів у його первинній справі по вбивству його брата, безкінечні митарства по судовим органам у суперечках із слідчими органами, якими саботується процес розслідування злочину, призвело до довготривалої відсутності законного завершення справи умисного вбивства. У вказаній справі він є потерпілим, тому вважає, що сам статус його, як потерпілого, передбачає наявність шкоди, розмір якої має бути визначений судом. Позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 324 000,00 грн., який ним було визначено із розрахунку 54 000 грн. * 6 невиконаних відповідачами ухвал суду = 324 000 грн.
Крім того, зазначав, що через значне нервове та зорове навантаження по написанню тисяч аркушів документів до правоохоронних органів, у нього різко погіршився зір на одне око та йому було діагностовано катаракту і глаукому. Витрати на проведення операції і придбання ліків склали 18 282 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів в якості матеріальної шкоди.
Також, до матеріальних збитків, завданих неправомірними діями відповідачів, ОСОБА_1 відносить понесені ним витрати на ксерокопіювання документів в загальному розмірі - 5000 грн.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з Держави Україна в особі НАБУ, національної поліції Солом`янського району м. Києва, Головного управління національної поліції у м. Києві з Державного казначейства шляхом списання з державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь ОСОБА_1 , потерпілого від протиправних дій відповідачів, суму моральної шкоди в розмірі 324 000 грн., суму матеріальної шкоди у розмірі 18 282 грн. + 5000 грн. Також просив суд винести окрему ухвалу, якою визнати ознаки кримінальних правопорушень виконавців службових злочинів відповідачів щодо позивача і Держави України, направити її до відповідних правоохоронних органів для вжиття заходів по порушенню кримінальних проваджень до винних у корупції службових осіб відповідачів.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року закрито провадження у даній справі відносно вимог ОСОБА_1 до Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норма матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині присудженої судом суми відшкодування нанесеної моральної шкоди та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суму відшкодування у заявленому ним розмірі по тексту позовної заяви, в розмірі 240 000,00 грн. 
Зокрема, в доводах апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням встановлений факт невиконання судових рішень, які були підставою для подання даного позову. Однак, при оцінці нанесеної шкоди, суд першої інстанції не врахував практику Європейського Суду з таких правовідносин, на яку позивач посилався, обґрунтовуючи заявлені вимоги у позові, зокрема по справі «Штефан проти України».
15 грудня 2020 року Національне антикорупційне бюро України звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
В доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, зокрема, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав встановленим судовими рішеннями факт бездіяльності посадових осіб НАБУ, яка спричинила позивачу моральні страждання. Водночас, аналізуючи зміст ухвал Солом`янського районного суду м. Києва, на які посилається позивач, вбачається, що в них відсутнє обґрунтування завдання ОСОБА_1 моральних страждань чи будь-якої іншої шкоди внаслідок не розгляду його клопотань детективом Національного бюро в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 52018000000000106 від 14.02.2018.
Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що Національним бюро було вжито заходів щодо виконання зазначених ухвал слідчих суддів.
Так, 07.08.2018 року Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України було змінено орган досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та визначено його підслідність за Солом`янським управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві.
Усі вищезгадані ухвали слідчих суддів, які стосуються діяльності Національного бюро, були прийняті вже після зміни підслідності у кримінальному провадженні, відтак, з 07.08.2018 року детективи Національного бюро не мали юридичних прав для вчинення будь-яких процесуальних дій.
Крім того, до відзиву на позовну заяву Національне бюро додало копії листів від 14.08.2020р. №132-192/31318, від 25.09.2020р. №151-192/36286, від 09.10.2018р. №13-192/38166 згідно яких до Солом`янського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві для виконання процесуальних дій, значених в ухвалах слідчих суддів, були надіслані клопотання ОСОБА_1 від 02.08.2020 на 177 арк., постанова про відмову у задоволенні клопотань на 4 арк., копія повідомлення ОСОБА_1 на 1 арк., а також копії ухвал від 17.09.2018р. у справі № 760/18242/18 та від 12.09.2018р. у справі № 760/23195/18.
Однак, суд першої інстанції зазначеним обставинам належної правової оцінки не дав.
Відповідач також зазначає, що судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено наявність моральної чи матеріальної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. 
Також, звертає увагу на те, що Верховний Суд в постанові від 30.01.2019 при розгляді справи № 199/1478/17 дійшов висновків, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.
Сторони по справі не скористались своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 360 ЦПК України, на подання відзивів на апеляційні скарги, подані ОСОБА_1 та Національним антикорупційним бюро України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги НАБУ заперечував, посилаючись на її необґрунтованість.
Відповідачі - НАБУ та Головне управління НП у м. Києві своїх представників для участі в судовому засіданні не направили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом направлення судових повісток - повідомлень на офіційні електронні адреси відповідачів.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення та часткове задоволення апеляційної скарги Національного антикорупційного бюро України, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України та Головного управління національної поліції в м. Києві встановлена ухвалами слідчих суддів Солом`янського районного суду м. Києва від 13.08.2018 року, 12.09.2018 року, 17.09.2018 року, 21.11.2018 року, 10.01.2019 року, 20.11.2018 року. Оскільки позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. 
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, Національним антикорупційним бюро України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №52018000000000106 від 14 лютого 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 382 КК України, щодо неналежного проведення досудового розслідування слідчим відділом Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві (а.с. 10).
Відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13.08.2018 р. по справі № 760/10342/18, 06 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Національного антикорупційного бюро України, Махаренка М.Є. , в якій просив розглянути його клопотання в порядку ст. 200 КПК України від 02 серпня 2018 року №1/2 (повторне №1), №4/2, №6/2 та №9. За наслідками розгляду вказаної скарги, зобов`язано детектива Національного антикорупційного бюро України Махаренця М.Є., розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 серпня 2018 року №1/2 (повторне №1), №4/2, №6/2 та №9 (а.с. 11).
Відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 12.09.2018 р. по справі № 760/23195/18, зобов`язано уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України розглянути в триденний строк з моменту отримання ухвали слідчого судді клопотання ОСОБА_1 №9/1, №5/2, №6/3 від 31 серпня 2018 року у кримінальному провадженні №52018000000000106, які стосувалися вчинення слідчих дій детективом Національного антикорупційного бюро України Махаренцем М.Є. (а.с. 12).
Відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.09.2018 р. по справі № 760/18242/18 скасовано постанову старшого детектива Національного антикорупційного бюро України Махаренця М.Є. про часткову відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 №1, 2, 3, 4, 5, 6 від 02 липня 2018 року, які надійшли до Національного антикорупційного бюро України 02 липня 2018 року в рамках кримінального провадження №52018000000000106 від 14 лютого 2018 року.
Крім цього, зобов`язано детектива, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №52018000000000106 від 14 лютого 2018 року розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 липня 2018 року №1, 2, 3, 4, 5, 6 в порядку та строки, визначені ч.1 ст. 220 КПК України та повідомити заявника про результати розгляду (а.с. 13).
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.11.2018 р. по справі № 760/28614/18, скасовано постанову слідчого від 01 жовтня 2018 року, про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_1 (а.с. 17).
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.01.2019 р. по справі № 760/29433/19 зобов`язано уповноважену особу Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві вжити дії щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі повідомлення ОСОБА_1 №812 від 06 листопада 2018 року про вчинення кримінального правопорушення, зареєстрованого Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві від 06 листопада 2018 року та надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 20).
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2018 р. по справі № 761/43266/19 задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи Головного управління Національної поліції в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов`язано уповноважену особу Головного управління Національної поліції в м. Києві невідкладно, але не пізніше 24 годин, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінальних правопорушень, згідно заяви ОСОБА_1 №812 від 06 листопада 2018 року, поданої ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в м. Києві 06 листопада 2018 року (а.с. 21-22).
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги тим, що службовими особами НАБУ та ГУ НПУ у м. Києві зазначені вище ухвали слідчих суддів не виконані, що свідчить про бездіяльність службових осіб відповідачів, якою позивачу завдано моральної та матеріальної шкоди.
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що доводи позивача в частині бездіяльності службових осіб НАБУ свого підтвердження не знайшли, а навпаки спростовуються доданими до відзиву на позовну заяву, підписаного особою, уповноваженою діяти від імені НАБУ, Є.С. Клименком , доказами.
Так, відповідно до листа №132-192/31318 від 14.08.2018 року за підписом детектива НАБУ А.Гайданка, направленого на імя заступника начальника Солом`янського управління поліції ГУНП у м. Києві, 07.08.2018 року Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України визначено підслідність кримінального провадження № 52018000000000106 від 14.02.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, за заявою ОСОБА_1 , за Соломянським управлінням поліції ГУНП у м. Києві. Разом з тим, детективом Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України за наслідками розгляду клопотань від 02.08.2018 ОСОБА_1 , потерпілого у кримінальному провадженні № 52018000000000106, 06.08.2018 винесено постанову про відмову в задоволенні клопотань. Для долучення до матеріалів кримінального провадження № 52018000000000106 направляються клопотання потерпілого та процесуальні документи щодо їх розгляду. (а.с. 75)
Крім того, до Солом`янського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві для доручення до матеріалів кримінального провадження № 52018000000000106 та розгляду відповідно до вимог КПК України була надіслані копії ухвал Солом`янського районного суду м. Києва від 17.09.2018р. у справі № 760/18242/18 та від 12.09.2018р. у справі № 760/23195/18. (а.с. 77, 82)
Зазначені докази дозволяють дійти висновку про те, що у зв`язку із визначенням підслідності кримінального провадження № 52018000000000106 від 14.02.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, за заявою ОСОБА_1 , за Солом`янським управлінням поліції ГУНП у м. Києві, з 07.08.2018 року детективи Національного бюро не мали повноважень для вчинення будь-яких процесуальних дій в даному кримінальному провадженні, а усі клопотання, подані ОСОБА_1 , службовими особами НАБУ були перенаправлені до Солом'янського управління НП ГУ НП у м. Києві.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, зазначених обставин не врахував, не встановив дійсних правовідносин сторін, оцінюючи доводи позивача, покладені в основу позову, помилково вважав, що моральна шкода, завдана позивачу бездіяльністю службових осіб відповідача, яка встановлена ухвалами слідчих суддів, в той час як дійсною підставою позову ОСОБА_1 зазначена саме бездіяльність у формі невиконання цих ухвал Солом`янського районного суду м. Києва. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає також обґрунтованими доводи апеляційної скарги НАБУ в частині неналежної оцінки судом першої інстанції доказів, поданих позивачем на підтвердження факту завдання йому моральної чи матеріальної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
При цьому, суд апеляційної інстанції виходить із таких положень законодавства.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява № 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.
Згідно із частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
Для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди,  бездіяльності службових осіб НАБУ, причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та такою шкодою.
З огляду на казане, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди до Національного антикорупційного бюро України.
Колегія суддів апеляційного суду вважає також необхідним зазначити, що задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції не зазначив підстав, відповідно до яких вважав можливим покладення на відповідачів - НАБУ та Головне управління НП у м. Києві солідарної відповідальності за заподіяння моральної шкоди, не встановив, якими взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром було завдано такої шкоди позивачу.
В той же час, оскільки Головним управлінням національної поліції у м. Києві рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, враховуючи положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд, перевіряючи правильність оскаржуваного рішення лише в частині вимог, заявлених до Національного антикорупційного бюро України, приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Національного антикорупційного бюро України моральної шкоди.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки доводи її зводяться до переоцінки обставин, які були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди. Висновків суду першої інстанції ці доводи не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни судового рішення.
Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При поданні апеляційної скарги Національним антикорупційним бюро України сплачено судовий збір у розмірі 1261,20 грн., отже, вказані судові витрати підлягають компенсації останньому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про стягнення моральної шкоди - відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Сплачений Національним антикорупційним бюро України судовий збір у розмірі 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) гривень 20 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 27 травня 2021 року.

 
  Суддя-доповідач                                                         Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                           Голуб С.А.
                                                                                                                                                                                                                 Ігнатченко Н.В.