УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №274/5484/19 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В. 
Категорія 3 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І., 

за участю секретаря судового засідання        Трикиши Ю.О.,        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу № 274/5484/19 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - акціонерне товариство «Укртранснафта» про визнання права власності на майно та звільнення його з-під арешту, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Корбут В.В. в м. Бердичеві, 

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому просить визнати за нею право власності на незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 70%, літ. А-1, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , звільнити зазначене нерухоме майно з-під арешту, визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1810400000:01:036:0138, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , звільнити зазначену земельну ділянку з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 19.07.2016 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Позовні вимоги мотивувала тим, що перебуваючи у шлюбі зі ОСОБА_2 йому було надано дозвіл на отримання земельної ділянки у власність та видано будівельний паспорт для забудови будинку. Крім того, йому було видане свідоцтво НОМЕР_1 та 24.10.2014 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1810400000:01:036:0138. На земельній ділянці нею як співвласником, розпочато будівництво житлового будинку. З метою убезпечення власного майна та необхідністю здійснення подальших будівельних робіт вона звернулася до відповідача з пропозицією передати їй права та обов`язки забудовника, на що отримала відмову. За умовами затвердженої ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.09.2017 мирової угоди вона за належні їй особисто кошти має здійснити будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на вказаній земельній ділянці. Після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію ОСОБА_2 зобов`язується передати їй у власність земельну ділянку з кадастровим номером 1810400000:01:036:0138 зареєстрованої на його ім`я та будинок, що розташований на цій ділянці.
Вказує, що 06 червня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 70%, літ. А-1 за зазначеною адресою. Проте, їй стало відомо про реєстрацію обтяження на земельну ділянку, яка стосується предмета спору, підставою чого стала постанова державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 19.07.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.03.2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що за ОСОБА_1 визнано право як забудовника на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено факт її особистого внеску у його побудову. Зазначає, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок щодо не повідомлення позивачем того факту, що затвердження угоди безпосередньо стосується прав ПАТ «Укртранснафта», оскільки ПАТ «Укртранафта» не оскаржила ухвалу Бердичівського міськрайонного суду від 18.09.2017 року про затвердження мирової угоди. Вважає, що майно, на яке накладено арешт належить позивачу, а не відповідачу, а тому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на майно та зняття з нього арешту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

        Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до рішення Бердичівської міської ради Житомирської області № 731 від 08.10.2013 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 1810400000:01:036:0138, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області 27 жовтня 2014 року та Інформацією від 01.07.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана щодо об`єкта нерухомого майна.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що в судовому порядку за нею визнано право як забудовника на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Однак, відповідач в порушення умов судового рішення зареєстрував за собою право власності на незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 70%, літ. А-1, розташованого в АДРЕСА_1 . З цих підстав, просила визнати за нею право власності на спірне нерухоме майно. 
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року у цивільній справі № 274/4549/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Бердичівська міська рада про визнання прав та обов`язків забудовника, визнано мирову угоду, укладену між сторонами.         
Відповідно, до укладеної мирової угоди ОСОБА_1 за кошти, які належать їй особисто та на власний ризик здійснює будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1810400000:01:036:0138, зареєстровану на ім`я ОСОБА_2 . Після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію ОСОБА_2 зобов`язується передати у встановлений законом спосіб ОСОБА_1 у власність земельну ділянку кадастровий номер 1810400000:01:036:0138, зареєстровану на його ім`я та будинок розташований на цій ділянці. Сторони дійшли згоди, що по завершенню будівництва та введення його в експлуатацію державна реєстрація права власності на будинок по АДРЕСА_1 буде здійснена у відповідності до чинного законодавства.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, незавершене будівництво житлового будинку готовність 70 % по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 , 06 червня 2019 року. Тобто, ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності за зазначене нерухоме майно, після укладення мирової угоди між ним та ОСОБА_1 
Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 70%, літ. А-1, розташованого в АДРЕСА_1 , ніким не скасована та є чинною.
Таким чином, порушення ОСОБА_2 умов мирової угоди, визнаної ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 вересня 2017 року та реєстрація відповідачем за собою права власності на незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 70%, літ. А-1, розташованого в АДРЕСА_1 не є підставою для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно.
Тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову про визнання права власності за ОСОБА_1 на незавершене будівництво житлового будинку, готовністю 70%, літ. А-1, розташованого в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га.
Правильним є рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про звільнення нерухомого майна з –під арешту з наступних підстав. Частинами першою та другою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Згідно постанови від 13 серпня 2015 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 48415714 з виконання виконавчого листа № 1-2, виданого 04.08.2008 року Овруцьким районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укртранснафта» боргу у розмірі 1 096543,91 грн.
Постановою від 19 липня 2016 року державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у виконавчому провадженні № 48415714 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику – ОСОБА_2 та заборонено відчуження цього майна.
Оскільки вимоги ОСОБА_1 про звільнення нерухомого майна з –під арешту, є похідними від вимог про визнання права власності, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у їх задоволенні. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишити без змін.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 березня 2021 року залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2021 року.

Головуючий 

Судді