ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3422/21 Справа № 199/236/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Богун О. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю “ВАЛОК”, третя особа Арбітражний керуючий, розпорядник майна Мартиненко Наталія Михайлівна про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У січні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ “ВАЛОК”, третя особа Арбітражний керуючий, розпорядник майна Мартиненко Н.М. про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.
       В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що з квітня 2006 року його було прийнято на роботу у ТОВ “ВАЛОК” на посаду енергетика. Відповідно до наказу керівника ТОВ “ВАЛОК” Дячко А.В. від 17 грудня 2010 року №15, його було переведено на посаду заступника директора ТОВ “ВАЛОК” з 20 грудня 2010 року з окладом 2000 грн. на місяць. Позивач зазначав, що за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, він мав отримувати заробітну плату у розмірі 2 869 за січень 2011 року та 2000 грн. щомісячно з лютого 2011 року та до кінця 2011 року, тобто всього за рік – 24 869 грн. Однак, фактично за 2011 року він отримав 9 828 грн., тому, заборгованість відповідача перед позивачем за 2011 рік становить – 15 041 грн. За період роботи з 01 січня 2012 року по 31 травня 2012 року позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 2000 грн. на місяць, однак фактично він отримував 819 грн., що за п`ять місяців становить 4 095 грн., тому, заборгованість відповідача за 5 місяців 2012 року становить 5 905 грн. У червні 2012 року позивач повинен був отримувати заробітну плату в розмірі 2 736 грн., однак фактично отримав 819 грн., тобто за червень 2012 року позивач недоотримав 1 917 грн. Починаючи з липня 2012 року та до кінця 2012 року позивач повинен був отримувати заробітну плату у розмірі 3 000 грн., однак фактично він отримував 819 грн., що за 6 місяців становить 4 914 грн., тому за шість місяців 2012 року заборгованість по заробітній платі становить 13 086 грн., а загальна сума заборгованості по зарплаті за 2012 рік становить 20 908 грн. За період роботи з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2013 року позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 3000 грн. на місяць, тобто всього за 8 місяців 24 000 грн., однак фактично позивач отримував 819 грн. на місяць, а всього за 8 місяців – 6 552 грн., тому за 8 місяців 2013 року заборгованість по заробітній платі становить 17 448 грн. За період роботи з 01 вересня 2013 року по 31 грудня 2013 року, позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 3000 грн. на місяць, тобто всього за 4 місяців – 12 000 грн., однак фактично позивач не отримував взагалі заробітної плати, тому за 4 місяці 2013 року заборгованість по заробітній платі становить 12 000 грн., а всього заборгованість за 2013 рік становить 29 448 грн. За період роботи з 01 січня 2014 року по 31 січня 2014 року, позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 3000 грн. на місяць, однак фактично позивач отримував 819 грн. на місяць за січень 2014 року, тому позивач недоотримав заробітну плату за січень 2014 року у розмірі 2 181 грн. За період роботи з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 3000 грн. на місяць, однак фактично позивач отримував 819 грн. на місяць, тому за лютий 2014 року позивач недоотримав заробітну плату у розмірі 2 181 грн. За період роботи з 01 березня 2014 року по 31 грудня 2014 року позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 3000 грн. на місяць, однак позивач не отримував взагалі заробітної плати. Таким чином, за 10 місяців 2014 року позивач недоотримав заробітну плату у розмірі 30 000 грн., тобто всього за 2014 рік – 34 362 грн. недоотриманої заробітної плати. За період роботи з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, позивач мав отримувати заробітну плату в розмірі 3000 грн. на місяць, однак позивач не отримував взагалі заробітної плати, тобто, всього за 2015 рік заборгованість по заробітній платі становить 36 000 грн. З 01 січня 2016 року відповідач, без пояснень причин, не допускав позивача до роботи, заробітну плату взагалі не виплатив, трудову книжку із записом про звільнення позивачу до теперішнього часу не видав. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість із виплати заробітної плати за преіод часу з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2019 року у загальному розмірі 304 911 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 30 491 грн.
       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року було закрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (т.1 а.с.185).
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.1 а.с.218-220).
       Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року касаційну скаргу ТОВ “ВАЛОК” залишено без задоволення, постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року залишено без змін (т.2 а.с.85-90).
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ “ВАЛОК”, третя особа Арбітражний керуючий, розпорядник майна Мартиненко Н.М. про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 10 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ “ВАЛОК” просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 10 грудня 2020 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
       У відзиві на апеляційну скаргу Арбітражний керуючий Мартиненко Н.М. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 10 грудня 2020 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Згідно із ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України “Про оплату праці” кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
       Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
       Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
       Відповідно до ст.237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
       Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, згідно наказу ТОВ “ВАЛОК” №10 від 01 липня 2006 року ОСОБА_1 було прийнято з 01 липня 2006 року на посаду енергетика ТОВ “ВАЛОК” та призначено заробітну плату згідно штатного розкладу (т.3 а.с.175). 
       Відповідно до наказу ТОВ “ВАЛОК” від 17 грудня 2010 року №15 на енергетика ОСОБА_1 покладено обов`язки заступника директора ТОВ “ВАЛОК” з 20 грудня 2010 року та затвердити оклад 2000 грн. на місяць (т.3 а.с.176). 
       Наказом ТОВ “ВАЛОК” № 14/1-К від 28 лютого 2014 року “Про скорочення штату співробітників і обов”язків директора” на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв”язку з нестабільною політичною та економічною ситуацією в Україні та АР Крим, скорочено наступні штатні посади ТОВ “ВАЛОК” з 01 березня 2014 року: головного бухгалтера; заступника директора; енергетика (т.3 а.с.177).
       В Акті від 02 березня 2014 року про відмову в отриманні копії наказу № 14/1-К від 28 лютого 2014 року “Про скорочення штату співробітників і обов”язків директора”, підписаного директором ТОВ “ВАЛОК”, зазначено, що ОСОБА_1 відмовився отримати копію наказу № 14/1-К від 28 лютого 2014 року “Про скорочення штату співробітників і обов”язків директора” (т.3 а.с.178).
       Наказом ТОВ “ВАЛОК” №14/2-К від 01 березня 2014 року “По особовому складу” звільнено ОСОБА_1 , заступника директора і за суміщенням енергетика         ТОВ “ВАЛОК”, 01 березня 2014 року у зв”язку із скороченням штату, п.1 ст.40 КзпП. Підстави звільнення загальні: Наказ по підприємству від 28 лютого 2014 року №14/1-К “Про скорочення штату співробітників і обов”язків директора”. У вказаному наказі зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з цим наказом (т.4 а.с.56).
       Згідно штатного розкладу співробітників ТОВ “ВАЛОК” з 10 червня 2015 року, у ТОВ “ВАЛОК” наступний перелік співробітників: директор -1; адміністратор -1; рятувальник -1; медпрацівник - 1 (т.3 а.с.179).
       Посади заступника директора, енергетика, які обіймав позивач, у штатному розкладі відсутні. 
       Згідно довідки ТОВ “ВАЛОК” від 29 листопада 2018 року пансіонат “Валок”, який належить ТОВ “ВАЛОК”, та знаходиться на кордоні між Ленінським районом АР Крим та Геніченським районом Херсонської області (53 км. Арабатської стрілки) в період з 01 січня по 30 червня 2015 року не функціонував. Штатний розклад співробітників був сформований у липні 2015 року та складався з адміністратора; рятувальника; медпрацівника. Пансіонат приймав на відпочинок незначну кількість осіб. В штаті не значився ні заступник директора, ні енергетик, так як в таких посадах на той період не було необхідності (т.3 а.с.180).
       У судовому засіданні в апеляційному суді директор ТОВ “ВАЛОК” ОСОБА_2 пояснив, що заборгованості по заробітній платі перед позивачем підприємство не має, але надати відомості отримання позивачем особисто заробітної плати за період часу з 2011 року по 2014 рік під підпис не має можливості, оскільки ТОВ “ВАЛОК” знаходилося на території АР Крим та ці документи залишилися на території АР Крим.
       Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
       У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
       Отже, обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Ця подія повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути.
       Згідно зі статтею 1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
       Територія Автономної Республіки Крим є тимчасово окупованою.
       Місцезнаходження відповідача ТОВ “ВАЛОК” було - АР Крим, Ленінський район, с.Семісотка, вул.Східна,67 (т.3 а.с.185).
       Ухвалою господарського суду АР Крим від 06 грудня 2012 року було порушено справу про банкрутство ТОВ “ВАЛОК” (т.1 а.с.7).        
       Встановлено, що внаслідок тимчасової окупації Автономної Республіки Крим було припинено діяльність відповідача ТОВ “ВАЛОК”.
       З 14 лютого 2015 року ТОВ “ВАЛОК” змінили своє місцезнаходження на — АДРЕСА_1 (т.1 а.с.178-181).
       Звільнення особи від відповідальності за затримку виплати заробітної плати працівникам, якщо така невиплата (затримка) виникла внаслідок тимчасової окупації (обставин непереборної дії) передбачено спеціальним законом “Про створення вільної економічної зони “Крим” та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України” (п. 12.10 перехідних положень).
       У справі встановлено, що внаслідок тимчасової окупації Автономної Республіки Крим, на території якої знаходилося ТОВ “ВАЛОК”, було припинено діяльність відповідача ТОВ “ВАЛОК” та дійсно настали обставини непереборної сили, що унеможливлювали ТОВ “ВАЛОК” виконати зобов`язання з виплати заробітної плати працівникам. 
       З лютого 2015 року ТОВ “ВАЛОК” змінили своє місцезнаходження на — АДРЕСА_1 (т.1 а.с.178-181).
       Ухвалою Господарського суду Київської області від 20 травня 2019 року було затверджено мирову угоду, укладену між ТОВ “ВАЛОК” та кредиторами в особі голови комітету кредиторів ОСОБА_3 , провадження у справі закрито (т.4 а.с.6-20).
       Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13 серпня 2019 року ухвалу Господарського суду Київської області від 20 травня 2019 року у справі № 5002-3/4321-2012 залишено без змін (т.4 а.с.21-25). 
       Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2020 року постанову Північного апеляційного господарського суду від 13 серпня 2019 року та ухвалу Господарського суду Київської області від 20 травня 2019 року у справі № 5002-3/4321-2012 залишено без змін (т.4 а.с.26-34).
       Встановлено, відповідач ТОВ “ВАЛОК” на теперішній час здійснює свою діяльність.
       З виписки Пенсійного фонду України по формі ОК-5 “Індивідуальні відомості про застраховану особу” стосовно ОСОБА_1 від 29 грудня 2017 року вбачається, до Пенсійного фонду України відповідачем ТОВ “ВАЛОК” здійснювалися відрахування та позивач отримував заробітну плату у ТОВ “ВАЛОК” за період з 2011 рік, 2012 рік, 2013 рік, січень- лютий 2014 року у повному обсязі (т.1 а.с.15-19).
       Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з ТОВ “ВАЛОК” заборгованості по заробітній платі за період часу з січня 2011 року по лютий 2014 року є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
       Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період часу з березня 2014 року по 31 грудня 2019 року слід зазначити, Наказом ТОВ “ВАЛОК” №14/2-К від 01 березня 2014 року позивача було звільнено з роботи з посади заступника директора і за суміщенням енергетика         ТОВ “ВАЛОК” 01 березня 2014 року у зв”язку із скороченням штату, п.1 ст.40 КзпП.
       Позивач ОСОБА_1 не виходив на роботу та не виконував трудові обов`язки заступника директора із часу його звільнення — з 01 березня 2014 року .
       Відповідно до частин першої, другої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. 
       Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
       Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України “Про оплату праці”, заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахунково-платіжна відомість.
       Таким чином, враховуючи, що Наказом ТОВ “ВАЛОК” №14/2-К від 01 березня 2014 року позивача було звільнено з роботи з посади заступника директора і за суміщенням енергетика         ТОВ “ВАЛОК” 01 березня 2014 року, у зв”язку із скороченням штату, п.1 ст.40 КзпП, позивач ОСОБА_1 не виходив на роботу та не виконував трудові обов`язки заступника директора із часу його звільнення — з 01 березня 2014 року і заробітна плата позивачеві з цього періоду часу ТОВ “ВАЛОК” не нараховувалася і не виплачувалася, тому, за вказаних обставин, відсутні підстави стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітна плата за період часу з березня 2014 року по 31 грудня 2019 року (відповідно до заявлених позовних вимог).
       Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30491 грн. слід зазначити, з”ясувавши всі обставини у справі судом не було встановлено порушення відповідачем законних прав позивача, що призвели б до моральних страждань, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.
       Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
       Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача, безпідставність прийняття до уваги судом виписки Пенсійного фонду України по формі ОК-5 “Індивідуальні відомості про застраховану особу” стосовно позивача ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. 
Доводи апеляційної скарги стосовно невідповідності висновків суду обставинам справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
       Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 

       Судді