ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" червня 2021 р.           Справа№ 910/18806/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Ходаківської І.П. 
 
при секретарі судового засідання Позюбан А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020

у справі № 910/18806/19 (суддя Гулевець О.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 
про стягнення 100 000, 00 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з позовом про стягнення страхового відшкодування у   сумі 100 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ПАТ «Страхова компанія «АРКС», виплативши страхувальнику страхове відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту, набуло на підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» право зворотної вимоги до винної особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».  
Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі № 910/18806/19 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» страхове відшкодування у сумі    100000,00 грн    та    судовий збір у сумі 1921,00 грн.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, враховуючи постанову Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 27.11.2018 про закриття кримінального провадження, а також довідку про ДТП № 3017365690902001,  керуючись ст. ст. 512, 514, 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 22, 29, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 (особа, яка вважає, що порушені її права, інтереси та (або) обов`язки) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі № 910/18806/19    та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права. Так, апелянт стверджує, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом про його права, інтереси та обов`язки без залучення до участі у справу, що в силу приписів п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування вказаного судового акта. Також апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про підтвердження наявності вини ОСОБА_1 в настанні ДТП постановою про закриття кримінального провадження та довідкою про ДТП, оскільки вказані документи взагалі не містять посилання на встановлення вини апелянта. За доводами апелянта, при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано приписи ч. 8 ст. 75 ГПК України, яка встановлює обов`язковість доказування обставин, що встановлені в ухвалі про закриття провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності. На думку апелянта судом першої інстанції невірно було враховано правову позицію, що викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, оскільки вона здійснена за інших фактичних обставин, що не є тотожними з даним спором.    
Апелянтом також подані клопотання про залучення його в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; про призначення у справі судової експертизи та про витребування доказів.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2020, справа № 910/18806/19    передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2021 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/18806/19 до Північного апеляційного господарського суду.
У зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем на лікарняному, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Кропивна Л.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2021 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали; розгляд справи призначено на 15.02.2021.
Від апелянта надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів, в якому він просить долучити до матеріалів справи ухвалу слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 22.12.2020 про скасування постанови про закриття кримінального провадження, неможливість подання якої обґрунтовано відсутністю цього документа на час подання апеляційної скарги.
Розгляд справи відкладався.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 залучено до участі у справі № 910/18806/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , розгляд справи відкладено на 14.06.2021. 
Склад суду, що здійснював розгляд даної справи неодноразово змінювався. 
У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Мартюк А.І., Зубець Л.П., які входить до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2021 справу № 910/18806/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 прийнято до провадження визначеним складом суду.
В судове засідання 14.06.2021 представник відповідача не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотань та заяв до початку судового розгляду справи від даного учасника справи не надходило, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомлялось.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України  суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Згідно п. 3 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.
В судовому засіданні 14.06.2021 представник третьої особи просив залишити без розгляду заявлені ним клопотання про витребування доказів та призначення у справі експертизи.
Колегія суддів задовольнила усну заяву апелянта та залишила вищенаведені клопотання без розгляду, що зафіксовано протокольною ухвалою.
Представник третьої особи в судовому засіданні 14.06.2021 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні 14.06.2021 заперечив проти доводів апелянта та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.  
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження. 
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників третьої особи та позивача, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31.12.2017 на автодорозі сполученням Городище-Рівне-Старокостянтинів в селі Вельбівне Острозького району Рівненської області по вулиці Залучанська, 40, відбулося зіткнення автомобіля Фіат Скудо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , з автомобілем марки МАН, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . 
Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а водія та трьох пасажирів автомобіля марки Фіат Скудо було госпіталізовано до лікарні з різними травмами.
Постановою Осторзького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 27.11.2018 закрито кримінальне провадження №12017180170000546 у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення на підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Відповідно до звіту №159 від 03.02.2018 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу МАН реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження становить 237688,87 грн.
Згідно рахунку №ОК-000000463 від 25.01.2018 вартість ремонтних робіт пошкодженого автомобіля МАН реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 530964,46 грн.
В ремонтній калькуляції №1.003.17.0 від 03.02.2018 зазначено, що вартість ремонту автомобіля МАН реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 626625,05 грн. з ПДВ.
На момент дорожньо-транспортної пригоди, на підставі договору №03а7д  добровільного страхування наземного транспорту засобів від 04.01.2017, укладеного з ПП «Транс Логістик» (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням  транспортним засобом МАН реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані у позивача.
Позивачем затверджено страховий акт №АХА2361168 від 19.02.2018, згідно з яким у зв`язку із настанням 31.12.2017 страхового випадку, позивач  вирішив здійснити виплату страхового відшкодування в загальній сумі 536  655,99 грн.
На підставі страхового акта №АХА2361168 від 19.02.2018 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 536655,99 грн. (шляхом перерахування на рахунок страхувальника), що підтверджується наявною  в матеріалах справи копією платіжного доручення  №423775 від 20.02.2018.
Станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність особи, що користуються транспортним засобом Фіат Скудо реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (відповідач у справі) згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7044530 термін дії з 01.07.2017 по 30.06.2018 (згідно із відомостями з єдиної централізованої бази даних МТСБУ).
Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн. та франшизу у розмірі 0,00 грн.
Враховуючи те, що цивільна відповідальність особи, яка керувала  транспортним засобом Фіат Скудо реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 100000,00 грн в межах ліміту відповідальності по майну згідно з  полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7044530.
Предметом розгляду у даній справі є вимога ПАТ «Страхова компанія «АРКС» про стягнення з відповідача суми виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілій особі, якій було завдано шкоди внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з ч. 1  ст. 16 Закону України "Про страхування"  договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з  ст. 979 Цивільного кодексу України  (надалі -  ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ч. 1  ст. 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України унормовано, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 2  ст. 512 ЦК України  кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
В ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У зв`язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.  
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.
Якщо дії третьої особи, якими страхувальнику спричинені збитки, є страховим випадком, то у такого потерпілого (страхувальника за договором страхування) є дві можливості відшкодування шкоди: за рахунок безпосереднього заподіювача шкоди; за рахунок страховика шляхом отримання страхового відшкодування. Право вибору належить самому потерпілому.
Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією. При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 04.07.2018 у справі   № 910/2603/17, а також постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 910/3165/17, від 22.10.2020 у справі № 910/18279/19.
Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, за змістом статей 22, 1166 ЦК України відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить завдання шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При цьому, вирішуючи спір, пов`язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.
Статтею 213 КУпАП визначено органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, до яких, зокрема, віднесено районні, районні у місті, міські чи міськрайонні суди (судді), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцеві адміністративні та господарські суди, апеляційні суди, Верховний Суд, а також органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
З правового аналізу норм КУпАП вбачається, що притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР можливе лише у випадку встановлення судом  вини особи у вчиненні правопорушення на підставі дослідження усієї сукупності долучених до матеріалів справи доказів.
Крім того, за порушення Правил безпеки дорожнього руху також може наставати кримінальна відповідальність, зокрема, у випадку спричинення потерпілим тілесних ушкоджень середньої тяжкості згідно приписів ст. 286 КК України. Притягнення до кримінальної відповідальності також можливо за наявності доведення відповідними доказами факту вини особи, що обвинувачується за вказаною нормою Кримінального кодексу України. Такими доказами як правило є: протокол огляду місця події, фото ДТП, схема ДТП, висновок інженерно-транспортної експертизи, показання свідків, тощо.
Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ «Страхова компанія «АРКС» до матеріалів справи, зокрема, надано ксерокопію довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3017365690902001, якою зафіксовано учасників пригоди, відомості про постраждалих. В розділі ІV Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення: - відсутня будь-яка інформація щодо особи винної в настанні ДТП.
В постанові Осторзького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 27.11.2018 зазначено, що 31.12.2017 близько 11: 30 години на автодорозі сполученням Городище-Рівне-Старокостянтинів в селі Вельбівне Острозького району Рівненської області по вулиці Залучанська, 40 трапилася дорожньо-транспортна пригода під час якої водій марки Фіат Скудо, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,   ОСОБА_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан дорожнього покриття, не справився з керуванням транспортного засобу внаслідок чого допустив занос автомобіля з подальшим зіткненням з автомобілем марки МАН, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався по зустрічній смузі руху. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а водія та трьох пасажирів автомобіля марки Фіат Скудо було госпіталізовано.
З огляду на те, що потерпілі з моменту початку кримінального провадження не виконують покладених на них обов`язків, та за час розслідування не пройшли судово-медичну експертизу, що унеможливлює визначення ступеня тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, слідчий Осторзького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області дійшов висновку про закриття кримінального провадження за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Таким чином, виходячи з вищевстановлених обставин закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення є реабілітуючою обставиною в розумінні приписів ст. 284 КПК України.
При цьому, судова колегія зауважує, що викладені в описовій частині обставини щодо необрання водієм ОСОБА_1 безпечної швидкості руху, не врахування дорожньої обстановки та стан дорожнього покриття за відсутності посилань на відповідні докази не можуть свідчить про встановлення факту наявності вини апелянта в настанні ДТП з огляду на встановлену нормами Конституції України презумпцію невинуватості особи. 
Інших доказів, таких як, зокрема, вирішення судом питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
Таким чином, вина ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки Фіат Скудо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в настанні дорожньо-транспортної пригоди та, відповідно, у завданні іншому транспортному засобу матеріальної шкоди у передбаченому чинним законодавством порядку не встановлена. 
Відповідно до ч. 8 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.   
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За відсутності у матеріалах справи будь-яких документів щодо дорожньо-транспортної пригоди (протоколу про адміністративне правопорушення, схеми дорожньо-транспортної пригоди, письмових пояснень учасників та свідків пригоди тощо), окрім довідки про ДТП, яка містить лише загальні відомості про учасників події, суд позбавлений можливості дослідити обставини дорожньо-транспортної пригоди та зробити висновок щодо особи, з вини якої така пригода відбулась.
Підсумовуючи вищенаведене, судова колегія встановила, що обставини даної справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого як особи, яка керувала автомобілем марки Фіат Скудо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (відповідач у справі) згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7044530, був учасником ДТП, однак будь-яких належних та допустимих доказів  у розумінні статей 76, 77 ГПК України, які б підтверджували встановлення вини цієї особи та притягнення її до адміністративної (кримінальної) відповідальності до матеріалів справи не надано, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення страхового відшкодування у   сумі 100 000 грн.
При цьому судова колегія вважає слушними доводи апелянта в частині невірного врахування місцевим господарським судом правових висновків суду касаційної інстанції у справі № 927/623/18, оскільки названа судова практика не є аналогічною даному спору, адже в названій справі судовим рішенням закрито провадження в адміністративній справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, що не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Відповідно до ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020  - скасуванню на підставі п. п. 2, 4 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 277 ГПК України. Суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та прийняття нового рішення у даній справі, судовий збір, що був сплачений учасниками справи у зв`язку з розглядом справи в місцевому господарському суді та суді апеляційної інстанції, згідно приписів ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача. 
Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд - 

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва 27.02.2020 у справі №910/18806/19 задовольнити.
2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2020 у справі №910/18806/19 скасувати, ухвали нове рішення.
3.          В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"  про стягнення 100   000,00 грн відмовити.
4.          Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код 20474912) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 2   881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп. судового збору, сплаченого стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
5.          Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду. 
6.          Справу №910/18806/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.   

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                І.П. Ходаківська

Повний текст постанови складено 22.06.2021