ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

«05» квітня 2021 року

м. Харків

справа № 643/878/21

провадження № 22ц/818/2372/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідачки – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року в складі судді Довготько Т.М.
в с т а н о в и в:
У січні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку реституції, у якому просила стягнути на її користь з відповідачок в рівних частинах 27 000,00 доларів США з кожної по 13 500,00 доларів США в порядку застосування наслідків часткової недійсності договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 04 грудня 2012 року між нею та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; вирішити питання щодо судових витрат.

У січні 2021 року  ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову. 

Вказала, що спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що 04 грудня 2012 року між нею та батьком відповідачок - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який у подальшому оспорений відповідачками до суду. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволений частково, та договір визнано недійсним в частині належної ОСОБА_4 Ѕ частки квартири. У січні 2021 року вона довідалась, що право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину вказаної квартири поновлене на підставі зазначеного рішення суду. Отже, вона має право на повернення коштів, сплачених нею за договором купівлі-продажу, що частково визнаний недійсним в порядку реституції. Оскільки ОСОБА_4 помер, нею надіслано до спадкової справи претензію до його спадкоємців про повернення 27 000,00 доларів США, однак відповіді не отримано.

Зазначила, що нею заявлено позов майнового характеру про стягнення з відповідачок коштів у розмірі 27 000,00 доларів США. Єдине майно, у межах вартості якого можуть нести відповідальність відповідачки, це прийняте ними у спадщину, однак не оформлене спадкове майно після смерті батька – ОСОБА_4 , а саме Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачки можуть оформити право власності на спадкове майно, реалізувати його і уникнути застосування реституції.

Вказала, що невжиття заходів забезпечення позову може завдати істотної шкоди їй як добросовісному власнику та її дочкам, що проживають у зазначеній квартирі, а також завдати майнових збитків. Відповідачки вжили заходів щодо поновлення права їх батька на Ѕ частину квартири, тоді як сплачені нею за договором купівлі-продажу грошові кошти за цю частину квартири їй не повернуті.

Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Бакумовій А.В. видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборони будь-яким особам відчужувати зареєстровану за ОСОБА_4 Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, неповно з`ясував обставини у справи, не звернув увагу на те, що ненадання нотаріусом відповіді на її заяву, недобросовісна поведінка відповідачок, невиконання ними своїх обов`язків як спадкоємців є підставами для вжиття заходів забезпечення позову.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 05 квітня 2021 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона просила скасувати ухвалу суду, яка завдає істотної загрози її житловим та майновим правам і унеможливлює подальше виконання рішення суду. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу судді – скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просила позивачка, наразі не вбачається.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1  статті 149 ЦПК України  суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених  статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2  статті 149 ЦПК України  забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі  №922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення кошів в порядку реституції у зв`язку з визнанням частково недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 04 грудня 2012 року між нею та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який був оспорений дочками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Підставою позову було те, що їхній батько мав психічне захворювання та не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними на час укладення договору. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково та визнано недійсним вказаний договір в частині переходу права власності на частину нерухомого майна, що належало продавцю за договором ОСОБА_4 . Рішення є чинним, та на цій підставі 13 листопада 2020 року право власності на Ѕ частину квартири знову зареєстровано за ОСОБА_4 . 

З метою повернення коштів, сплачених за договором у визнаній недійсною частині, ОСОБА_1 надіслано до приватного нотаріуса Бакумової А.В. до спадкової справи після смерті ОСОБА_4 претензію до його спадкоємців про сплату 27 000,00 доларів США. Однак, кошти їй не сплачено.

В своїй заяві ОСОБА_1 просила суд забезпечити позов шляхом заборони видачі свідоцтва про право на спадщину та відчуження зазначеного майна.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що право власності на нерухоме майно, щодо якого позивачка просила вжити заходів забезпечення позову, а саме Ѕ частину квартири, на час розгляду заяви за відповідачками не зареєстровано, та згідно даних, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, продовжує бути зареєстрованим за померлим ОСОБА_4 .

Разом з тим, враховуючи значну суму позову, виходячи з принципу співмірності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні заяви, оскільки після належного оформлення відповідачками прав на спадкове майно та отримання свідоцтва про право на спадщину на це майно у відповідачок відсутні жодні перешкоди щодо розпорядження спірним майном. За рахунок цього майна може бути виконане майбутнє рішення суду про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 .

За таких умов, є доцільним та адекватним в цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження зазначеного майна, який міг би забезпечити ефективний захист прав позивачки.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що ухвалу судді постановлено з порушенням норм процесуального права, вона підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – частковому задоволенню з підстав, зазначених вище.

Оскільки вирішується процесуальне питання, а справа по суті спору не розглядалась, підстав для розподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – задовольнити частково.
Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам відчужувати зареєстровану за ОСОБА_4 Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині в задоволенні заяви  ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                 І.В. Бурлака

Судді                                                  О.М. Хорошевський 

                                                               В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 квітня 2021 року.