Справа № 344/1077/21 
Провадження № 33/4808/237/21 
Категорія ст.130 ч.1, ст.124, ст.122-4 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та йо-го захисника адвоката Булін-Соколової Т.С.,
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 люто-го 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, громадянина України,
визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. ст. 124, 122-4 КУпАП та на-кладено на нього адміністративне стягнення: 
за ст. 124 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів до-ходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень; 
за ст. 122-4 КУпАП у виді штрафу в розмірі 15 (п`ятнадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 (двісті п`ятдесят п`ять) гривень; 
за ч. 1 ст. 130 КУпАП виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керу-вання транспортними засобами на строк один рік. 
На підставі ст. 36 КУпАП визначено ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що стано-вить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засо-бами на строк один рік,
а також стягнуто судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.,- 
                                                                        в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2021 року о 18год. 55хв. по вул. Коно-вальця, 237 в м. Івано-Франківськ ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI A6 номе-рний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці скоєння правопорушення за допомогою DRAGER ALCOTEST або в медичному закладі ОНД водій відмовився у присутності двох свід-ків. Крім цього, керуючи даним транспортним засобом ОСОБА_1 не вибрав безпечної швид-кості руху, не дотримався інтервалу та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, в якій здійсню-вав рух транспортний засіб MAN ME25280 номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого здійс-нив з ним зіткнення. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водій ОСОБА_1 також залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. п. 2.5, 12.1, 13.1, 2.3б, 2.10а ПДР України та вчи-нив правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст. ст. 124, 122-4 КУпАП.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова судді є незаконною і необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що судом було неправильно застосовано норми мате-ріального та процесуального права, без з`ясування всіх обставин справи, які мають істотне зна-чення для розгляду справи.
Апелянт зазначає, що 15.01.2021 року близько 18.30 год. він разом з дружиною ОСОБА_2 , яка була за кермом автомобіля, повертались додому, коли під час руху автомобіля   лоп-нуло переднє ліве колесо і автомобіль понесло вліво на зустрічну смугу руху, де в цей час про-їжджав автомобіль МАН МЕ 25280 н.з. НОМЕР_2 . Їх автомобіль вдарив МАН в ліве заднє колесо, після чого автомобіль продовжило заносити. Швидкість була невеликою і дружина справилась з керуванням і зупинилась. В момент зіткнення він вживав їжу, не спостерігав за дорогою, а тому отримав від удару травму грудної клітки у вигляді переломів ІХ-Х ребер зліва в задньому відділі, забій м`яких тканин правої та лівої половини грудної клітки об передню па-нель автомобіля.
Після ДТП йому було важко дихати, він вийшов з автомобіля, а дружина поїхала додому за грошима для того, щоб на місці ДТП розрахуватися з потерпілими, оскільки пригода сталася з їхнього вини. Через декілька хвилин підійшли водій  і пасажир МАНу, він просив їх не ви-кликати поліцію, оскільки був згідний оплатити ремонт автомобіля.
Через 5 хв приїхали працівники поліції., яким він не заперечував, що вчинив ДТП, пояс-нював, що не тікав з місця ДТП, автомобіль не міг відразу зупинитись і тому проїхав ще певну відстань. Не заперечував вживання ним спиртного - горілки, оскільки від нього було чути запах спиртного.  Поліцейські запропонували пройти йому освідчення та покликали двох свідків, в їх присутності поліцейські вимагали, щоб він відмовився від освідчення. Він не відмовлявся від того, що вживав спиртне, не відмовлявся пройти відповідний огляд за допомогою приладу Драгер. Прилад Драгер не спрацював двічі, хоча він його продував.  
Проїхати до медичного закладу для проведення освідування йому ніхто не пропонував і він не відмовлявся, оскільки не заперечував факт вживання алкоголю.
Апелянт звертає увагу на те, що працівники поліції не питали його чи саме він керував автомобілем, хоча бачили, що він виходив до них з переднього пасажирського сидіння. Через деякий час повернулась дружина з грошима і приїхав власник автомобіля МАН ОСОБА_3 , якому він передав гроші на ремонт автомобіля.
Апелянт зазначив, що бачив, що працівники поліції складали схему ДТП, але його до огляду не залучали.
Працівники поліції повідомили про те, що він може бути вільний і чекати виклик до суду.
Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що судом при розгляді даної справи не викликались та не допитувались свідки, а самі матеріали справи містять певні суперечності в пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Також, в рапорті працівника поліції зазначено, що водій автомобі-ля АУДІ А6 після вчинення ДТП залишив місце події, після чого через деякий час повернувся. Така інформація є неправдивою, оскільки автомобіль мав механічні пошкодження і з місця події був вивезений на евакуаторі.
Вказані протиріччя у показаннях свідків та працівника поліції судом не були перевірені. 
На відеозаписах долучених до матеріалів справи зафіксовано, що він не відмовлявся від проходження відповідного огляду на стан сп`яніння і двічі дмухав в прилад Драгер, але він не спрацьовував.
Звертає увагу на те, що в направленні на огляд водія транспортного засобу не вказано час коли саме направлення видавалося.
Вказує на те, що пояснення свідків без їх допиту в судовому засіданні не можна вважати належними та допустимими доказами у справі.
Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що працівниками поліції йому не були роз`яснені його права та обов`язки, протоколи про адміністративні правопорушення щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП  було складено за його відсут-ності , йому не було повідомлено про зміст обвинувачення та не вручені копії вказаних прото-колів, чим було порушено його право на захист.
Вказує на те, що постанова суду була ухвалена без його участі, що є порушенням його прав, оскільки жодних повідомлень суду про розгляд справи він не отримував.
Просить скасувати постанову суду та провадження в справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника ад-воката Булін-Соколової Т.С., дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопору-шення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне пра-вопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для прави-льного вирішення справи.
Так, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції за відсутності даних про те, що він належним чином повідомлений про розгляд справи безпідста-вно розглянув справу без його участі, чим порушив його право на захист. 
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є без-заперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи уп-родовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який ви-рішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до ад-міністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адмі-ністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прий-няття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної по-ведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтере-сами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтри-мання ефективності системи судочинства.
Як вбачається з мотивувальної частини постанови судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.02.2021 року ОСОБА_1 повторно не з`явився, хоча на-лежним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не по-відомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав. У постанові суду вказано, що ОСОБА_1 відомо про те, що на розгляді в Івано-Франківському міському суді Іва-но-Франківської області перебувають справи про притягнення його до адміністративної відпо-відальності за ч. 1 ст. 130, ст. ст. 124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопору-шення, про що свідчить його особистий підпис у відповідній графі протоколу серії БР № 221604 від 15.01.2021 року про ознайомлення з місцем розгляду справи. 
При цьому, суд першої інстанції, безпідставно зазначив, що у відповідності до рішень Єв-ропейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, доб-росовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Так, зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №221604 від 15.01.2021 року за ч.1 ст.130 КУпАП, а матеріали справи будуть в пода-льшому розглядатися Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області, про що свідчить його власноручний підпис. 
Матеріали  справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП надійшли до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 22.01.2021 року. 
Окрім того, 22.01.2021 року на розгляд Івано-Франківського міського суду Іва-но-Франківської області надійшли матеріали адміністративних справ про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення про  на-кладеня стягнення на підставі ст.36 КУпАП без ухвалення рішення про об`єднання справ в одне провадження та без присвоєння судом розгляду справи єдиного унікального номеру справи.
При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу нате, що зі змісту матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не знав і не був обізнаний про притягнення його до адміністративної відповідальності за за ст.124 КУпАП та ст.122-4 КупАП, не був повідомлений про складання щодо нього відповідних протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності та зміст обвинувачення, не отримав копії вказаних протоколів про адміністративні правопору-шення. 
За таких обставин,  суд першої інстанції повинен був повернути матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про вчинення адмініс-тративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та ст.12-4 КУпАП до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області для належного оформлення та виконання вимог ч.2 ст.254 КУпАП щодо вручення копії протоколів про адміністративне правопорушення.
Однак, суд першої інстанції безпідставно призначив розгляд вищевказаних матеріалів ад-міністративних справ  на 05.02.2021 року.
05.02.2021 року розгляд справи не відбувся і розгляд справи буле перенесено на 26.02.2021 року, на розгляд якого ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання. Незважаючи на відсутність даних про отримання ОСОБА_1 судових повісток про розгляд справ про звинувачення його у вчиненні адміністративних правопорушень за ч.1 ст.130 КУпАП, ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП, суд  розглянув справу у призначеному судовому розгляді за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чим порушив його право на захист.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №101924 від 15.01.2021 року, ОСОБА_1 15 січня 2021 року о 18 год. 55 хв. по вул. Коновальця, 237, в м. Івано-Франківськ керуючи транспортним засобом AUDI A6 номерний знак НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався інтервалу та здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, в якій здійснював рух транспортний засіб MAN ME25280 номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. Автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкоді. Водій ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1, 2.3б, ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області капралом по-ліції Савіцькою М.Г., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою 
Посвідчення водія на право керування транспортним засобом у ОСОБА_1 не вилучалось.
В  протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснення по суті вчинення ним правопорушення, ОСОБА_1 повідомлено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом в Івано-Франківській міський суд.
Зазначено, що до протоколу додаються пояснення, схема ДТП, відео з нагрудної боді ка-мери ZM 0363.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №1049930 від 15.01.2021 року, ОСОБА_1 15 січня 2021 року о 18 год. 55 хв. по вул. Коновальця, 237 в м. Івано-Франківськ керуючи транспортним засобом AUDI A6 номерний знак НОМЕР_1 здійс-нив зіткнення з  транспортним засобом MAN ME25280 номерний знак НОМЕР_2 , та зали-шив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10а ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене 122-4 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області рядовим по-ліції Бедрій Р.П., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та пі-дписаний уповноваженою особою. 
Посвідчення водія на право керування транспортним засобом у ОСОБА_1 не вилучалось.
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснення по суті вчинення ним правопорушення, ОСОБА_1 повідомлено про те, що розгляд адміністративної справи відбудеться за викликом в Івано-Франківській міський суд.
Зазначено, що до протоколу додаються пояснення, відео з нагрудної боді камери ZM 0363 схема, ДТП. 

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що копії протоколів про адміністративне пра-вопорушення серії ДПР18 №101924 від 15.01.2021 року та серії ДПР № 049930 від 15.01.2021 року щодо ОСОБА_1   не були вручені ОСОБА_1 .
Зокрема, обидва екземпляри протоколів про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №101924 від 15.01.2021 року та серії ДПР № 049930 від 15.01.2021 року щодо ОСОБА_1 (ори-гінали та їх копії) знаходяться в матеріалах справи, що свідчить про грубе порушення вимог ч.2 ст.254 КУпАП про обвинувачення його у вчиненні правопорушень за ст.124 та ст.122-4 КУ-пАП. 

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 стверджував, що дізнався про об-винувачення його у вчиненні вищевказаних правопорушень вже після ознайомлення з відпо-відним рішенням суду. В матеріалах справи відсутні дані, які спростовують вищевказані доводи особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності.  
Апеляційний суд вважає, що вручення копії протоколу про адміністративне правопору-шення є важливою гарантією того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідаль-ності ознайомлена зі змістом обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення та має можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.  
Зокрема, зі змісту рішення Європейського суду по справі «Ґалстян проти Вірменії» вбача-ється, що протокол про адміністративне правопорушення, який містить обвинувачення та є го-ловним доказом по справі, повинен мати  відомості про точний час, коли цей документ був пред`явлений особі, яка притягається до відповідальності та чи мала вона достатній час на ознайомлення з ним.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП обов`язок вручити протокол про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності покладається на відповідний орган, який складав протокол. 
Так, обов`язок повідомити обвинуваченого повністю покладається на сторону обвинува-чення, і він не може бути дотриманий у пасивний спосіб, створюючи інформацію і не повідом-ляючи про це сторону захисту (Матоцці проти Італії, Чічліан і Єкіндюєн проти Франції)
Апеляційний суд звертає увагу на те, що оформлення матеріалів про адміністративне пра-вопорушення та вручення протоколу про адміністративне правопорушення належить до ком-петенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває об-винувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що оформлення матеріалів про адміністративне пра-вопорушення та вручення протоколу про адміністративне правопорушення належить до ком-петенції та обов`язку уповноваженої посадової особи, яка склала протокол та яка висуває об-винувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. 
При цьому, суд не може перебирати на себе функції обвинувачення та вчиняти процесуа-льні дії, обов`язок вчинити які за законом покладено на відповідну уповноважену особу, яка висуває обвинувачення та складає протокол про адміністративне правопорушення.
Невручення копії протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності та ознайомлення зі змістом протоколу, за відсутності даних про те, що останній відмовився від вказаного права, незважаючи на прийняття певних заходів щодо забезпечення такого права по-садовою собою, яка складала такий протокол, є правовою підставою для повернення матеріалів для належного оформлення, оскільки свідчить про істотне порушення права на захист. 
Європейський суд  неодноразово вказував на необхідність особливо ретельно повідом-ляти «обвинувачення» зацікавленій особі, оскільки обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення, особа, проти якої поруше-но кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформу-льованих проти неї обвинувачень (Камасінський  проти Австрії,  Пеліссієр і Сассі  проти Франції)
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 278 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен був вирішити питання про те, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення та чи може справа бути розглянута у судовому засіданні. 
Відповідно до вимог ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: суть адміністративного правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підпи-сання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які дода-ються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
У разі неможливості вручення копії постанови про притягнення до адміністративної від-повідальності безпосередньо особі, яка притягається до адміністративної відповідальності з по-важних причин, відповідна посадова особи або компетентний орган повинні рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення та з описом вкладення направляються особі, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення за фактичним місцем її проживання.
Факт навмисної відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення повинен бути доведений ор-ганом( посадовою особою), який складав протокол. 
Зокрема, якщо недотримання обов`язку повідомити у встановленому законом порядку про обвинувачення, трапилось з вини обвинуваченого, то він не може стверджувати про порушення прав сторони захисту (Ердоган проти Туреччини,  Камбел і Фелл проти Сполученого Коро-лівства)
Приймаючи до уваги недосконалість існуючого КУпАП, який було введено в дію Поста-новою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності, апеляційний суд вважає, що при виконанні вимог щодо обов`язку вручити копію постанови про адміністративне правопорушення необхідно забезпечити особі, яка притягається до адміністративної відповідальності реальну можливість ознайомитися зі змістом висунутого обвинувачення з метою організації ефективного захисту своїх інтересів. 
Зміст висунутого обвинувачення сформульовано відповідною посадовою особою у про-токолі про адміністративне правопорушення, копія якого повинна бути вручена особі, яка при-тягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 278 КУпАП суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен був вирішити питання про повернення матеріа-лів справи для належного оформлення та виконання вимог ч.2 ст.254 КУпАП щодо вручення копій протоколів про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №101924 від 15.01.2021 року про звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП та серії ДПР18 №049930 від 15.01.2021 року щодо звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні правопору-шення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки за відсутності даних про те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності знала про наявність стосовно ньо-го відповідного провадження в суді, не повідомивши вказану особу про розгляд справи у вста-новленому законом порядку, не вмонтувавши своє рішення належним чином, безпідставно ро-зглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чим порушив її право на захист. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Зі змісту доводів захисника адвоката Булін-Соколової Т.С. та ОСОБА_1 в суді апеляцій-ної інстанції вбачається, що вони вважають, що в діях останнього відсутній  склад адміністра-тивного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки він не керував транспор-тним засобом і не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння полі-цейським за допомогою спеціального технічного засобу та в медичному закладі.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи є неспроможними, оскільки сукупність дос-ліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 керуючи транспор-тним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння на місці поліцейським за допомогою DRAGER ALCOTEST та в медичному закладі.
Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 дав показання, які аналогічні тим, які викладені ним в апеляційній скарзі та стверджував, що не керував транспортним засо-бом під час дорожньо-транспортної пригоди, не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу та в меди-чному закладі, оскільки повністю визнавав, що перебував у стані алкогольного сп`яніння та не-задовго до цього  випив 200-300 мл. горілки, неодноразово пояснював поліцейським, що він не керував автомобілем і в момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився на передньому пасажирському місці. Стверджував, що він не скористався ременем безпеки і тому в момент зіткнення з іншим транспортним засобом, коли спрацювала подушка безпеки, він вдарився  об передню панель автомобіля та отримав травму грудної клітки у вигляді переломів ІХ-Х ребер зліва в задньому відділі, забій м`яких тканин правої та лівої половини грудної клітки. Вказував, що він погодився пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального те-хнічного заходу, однак такий огляд не було доведено до кінця, оскільки його спроби пройти огляд не дали ніякого результату, а пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі йому ніхто не пропонував. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані доводи не відповідають фактичним обставинам та носять суперечливий непослідовний характер, оскільки ОСОБА_1 стверджуючи, що він не керував транспортним засобом в подальшому вказує на те, що саме як водій транспортного за-собу погодився пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального тех-нічного засобу.
Так, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміні-стративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з на-грудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
На відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції доданих до матеріалів справи за-фіксовано, що ОСОБА_1 не заперечував керування ним транспортним засобом, та вживання ним спиртних напоїв, погоджувався з тим, що керував транспортним засобом в стані алкоголь-ного сп`яніння та стверджував, що вказане правопорушення є достатньо розповсюдженим серед водіїв і не складає особливої небезпеки, неодноразово відмовлявся на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціальних технічних засо-бів та в медичному закладі, мотивуючи свою відмову тим, що в цьому немає потреби, оскільки він перебуває у стана алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаний відеозапис не містить даних про те, що під час спілкування з працівниками поліції водій ОСОБА_1 повідомляв поліцейським про те, що не керував транспортним засобом, а навпаки дані відеозапису свідчать, що він неод-норазово повністю визнавав цей факт та вказував , що незадовго до цього вжив 200-300мг. го-рілки.
При  цьому, незважаючи на те, що ОСОБА_1 неодноразово відмовився від пропозиції поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, поліцейським було застосовано спробу розпочати такий огляд із застосуванням спеціального технічного при-ладу DRAGER ALCOTEST в присутності двох свідків. Однак, процесуальна поведінка ОСОБА_1 під час проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу свідчила про намагання ОСОБА_1 ускладнити працівникам поліції виконання їх обов`язків та була спрямована відмову від проходження огляду на стан ал-когольного сп`яніння у встановленому законом порядку та намагання уникнути адміністратив-ної відповідальності за вчинене  адміністративне правопорушення. 
Зокрема, зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 свідомо імітував намагання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального техніч-ного засобу, оскільки не дотримувався рекомендацій, які їй надавав працівник поліції та свідо-мо порушувала встановлений порядок використання технічного засобу, що обґрунтовано було визнано поліцейським, як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення у виді відмови від проходження огляду на стан сп`яніння водієм транспортного засобу вважається закінченим  після відмови водія пройти відповідний огляд на відповідну пропозицію працівника поліції і подальше пого-дження водія пройти такий огляд свідчить про зміну правопорушником свого психологічного ставлення до вчиненого правопорушення і не може бути визнано обставиною, яка виправдовує водія транспортного засобу у вчиненні правопорушення.
Зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив, що його дружина поїхала до-дому взяти гроші для того, щоб на місці ДТП він зміг відшкодувати матеріальну шкоду спричи-нену ДТП. Правопорушник неодноразово наголошував на тому, що він визнає, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, а тому не бачить причин для проходження огляду на визначення стану сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки повністю визнає свою вину.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допус-тимим доказом, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Таким чином, відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції надають можливість по-вно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послі-довність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд приймає до уваги, що як під час складання протоколу про адміністрати-вне правопорушення ОСОБА_1 не надав письмових змістовних пояснень стосовно обставин вчинення ним адміністративних правопорушень, зокрема про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення складеного за вчинення ОСОБА_1 правопорушення, перед-баченого ч.1 ст.130 КУпАП, який ним підписано та ознайомлено останнього із його змістом, хоча існуюча ситуація вимагала від нього таких пояснень. 
Право відмовитись давати свідчення щодо себе, закріплене ст.63 Конституції України, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми пока-заннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Дотримання права не свід-чити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Кон-венції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Проте заборона притягнення до відповідальності особи на підставі її відмови давати пояс-нення не свідчить про неможливість використання у доказуванні факту мовчання особи в си-туаціях, які чітко вимагають необхідність надання таких пояснень. 
Зокрема, відповідно до практики розгляду справ Європейським судом з прав людини право на мовчання та право не давати свідчення проти себе не є абсолютними правами «не можна сказати, що рішення обвинуваченого мовчати впродовж усього кримінального прова-дження обов`язково не повинно мати наслідків, коли суд, що розглядає справу, намагатиметься оцінити докази проти нього. Питання, чи порушують статтю 6 негативні висновки, зроблені з мовчання обвинуваченого, має вирішуватися у світлі всіх обставин справи» 
Право особи не давати пояснення не повинно перешкоджати «тому, щоб мовчання обви-нуваченого в ситуаціях, які чітко вимагають його пояснення, бралося до уваги при оцінюванні переконливості доказів наведених обвинуваченням (справа «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства»):
Апеляційний суд вважає, що гарантії щодо реалізації права не свідчити проти себе не поз-бавляють суд можливості враховувати відмову особи, яка обвинувачується у вчиненні адмініс-тративного правопорушення від дачі показань, за умови доведеності її вини поза розумним сумнівом на підставі сукупності доказів, досліджених судом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи про те, що ОСОБА_1 не керував транс-портним засобом були висловлені останнім тільки після ухвалення рішення судом першої ін-станції, що викликає недовіру до них та свідчить про намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_1 про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди він отримав травму грудної клітки у вигляді переломів ІХ-Х ребер зліва в задньому відділі, забій м`яких тканин правої та лівої половини грудної клітки та-кож додатково вказують на те, що саме він перебував за кермом транспортного засобу, оскільки характер вказаних ним тілесних ушкоджень свідчить про те, що вони могли бути отримані ним саме під час керування транспортним засобом.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР №221604 від 15.01.2021 року, ОСОБА_1 15 січня 2021 року о 18 год. 55 хв. по вул. Коновальця, 237, в м. Івано-Франківську керував транспортним засобом марки AUDI A6 номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці скоєння правопорушення за допомогою DRAGER ALCOTEST або в медичному закладі ОНД водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив ви-моги п.2.9 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - інспектором взводу №1 роти №2 БУПП в Івано-Франківській області старшим лей-тенантом поліції Семків М.М., з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст.256 КУпАП та підписаний уповноваженою особою та особою, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 .
Зокрема, ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Консти-туції України та ст. 268 КУпАП про що свідчить його власноручний підпис та повідомлено про розгляд справи в Івано-Франківському міському суді.
Працівниками поліції у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасо-вий дозвіл на право керування транспортним засобом.
В протоколі зазначені свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із значенням їх даних прожи-вання та їх власноручними підписами.
До протоколу про адміністративне правопорушення було додано пояснення свідків, на-правлення в ОНД, відео ZM 0363.
В графі пояснень особи, яка вчинила правопорушення по суті порушення зазначено, що ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився, про що ОСОБА_1 також власноручно розписа-вся.
Зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був ознайомле-ний, про що свідчить його власноручний підпис.

До матеріалів справи долучені письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6   (а.с.3) у відповідності до яких 15.01.2021 року  близько 19 год. 15 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця, 224, були запрошеними співробітниками патрульної поліції в якості свідків при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 та в їх присутності водій ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відмовився за допомогою спеціального технічного приладу Драгер на місці зупинки або у лікаря-нарколога в закладі охорони здоров`я, що свідки засвідчили влас-норучними підписами.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання ви-щевказаних свідків, оскільки останні  в порушення вимог щодо безпосередності дослідження доказів, не допитувались у судовому засіданні.
Зокрема, відповідно до національного законодавства суд може прийняти як доказ пока-зання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, встановлених законом, а сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розг-ляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалеж-ним та неупередженим судом.
Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є достатньо ва-гомими і не мають вирішального значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки сукупність інших доказів разом із відеозаписом, яким зафіксовано вчинення адміністративного правопорушення, дозволяють повно та об`єктивно встановити обставини, які мають істотне значення для розгляду справи по суті.  
Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводить-ся працівником поліції у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засо-бів або в закладах охорони здоров`я.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону  присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння  по-ліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуаль-ною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспор-тним засобом у стані алкогольного сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алко-гольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з вико-ристанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживс-тандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 та його захисника адвоката Булін-Соколової Т.С. про недопустимість доказу направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебу-вання під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в КЕП ПНЦ ІФОР (а.с.2), складеного о 15.01.2021 року, у зв`язку із відсутністю часу складання вказаного документу. Вказане направлення було складено у зв`язку з виявленими поліцейським ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 : різкий запах алкоголю з порожнини рота і порушення координації рухів, однак відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закла-ді не проводився у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. 
Відсутність години складання відповідного направлення не є підставою для скасування постанови суду та не впливають на спростування того, що ОСОБА_1 відмовився від прохо-дження огляду на стан сп`яніння. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотич-них чи токсичних речовин.
Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно вико-нувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідаль-ність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від про-ходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, нарко-тичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відпові-дальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у вста-новленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за від-мову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмо-вився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим пору-шив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 15.01.2021 року о 18год. 55хв. по вул. Коновальця, 237 в м. Івано-Франківськ керував транспортним засобом AUDI A6 номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою DRAGER ALCOTEST або в медично-му закладі водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги пункту 2.5 Пра-вил дорожнього руху України, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ст.130 ч.1 КУпАП.
При призначенні стягнення ОСОБА_1 , апеляційний суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
У разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справля-ється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із зміною в 2021 році розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454.00 грн.

Апеляційним судом перевірялись доводи ОСОБА_1 про те, що протоколи про адмініст-ративні правопорушення серії ДПР18 № 101924 та ДПР18 №049930 від 15.01.2021 року за ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП було складено за його відсутності і він дізнався про наявність вищевказаних протоколів тільки після отримання ним копії судового рішення суду першої ін-станції. 
Зокрема, ОСОБА_1 надав показання в яких стверджує, що повністю відшкодував мате-ріальну шкоду власнику  транспортного засобу MAN ME25280 номерний знак НОМЕР_2 , який не наполягав на притягненні його до адміністративної відповідальності.
Крім того, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Булін-Соколова Т.С. надали до суду сві-тлини з місця дорожньо-транспортної пригоди, якими зафіксовано, що внаслідок дорож-ньо-транспортної пригоди  автомобіль марки AUDI A6 номерний знак НОМЕР_1 отримав істотні  пошкодження лівого правого переднього колеса, які унеможливлювали його викорис-тання в якості транспортного засобу.
З метою перевірки доводів, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер працівників Управління патру-льної поліції, які здійснювали оформлення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_1 внаслідок чого було встановлено, що вони не містять даних про те, що ОСОБА_1 було відомо щодо складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 101924 та ДПР18 №049930 від 15.01.2021 року та про те, що працівник поліції вчиняв дії щодо повідомлення про зміст обвинувачення та вручення копії протоколів про адміністра-тивне правопорушення і не зміг вручити у зв`язку із відмовою ОСОБА_1 . 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП свідчать про те, що останній не відмовлявся від отримання копії протоколу та отримав копію протоколу, що підт-верджується його власним підписом. 
Таким чином, в матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про те, що ОСОБА_1   у встановленому законом порядку було повідомлено про обвинувачення у вчиненні правопору-шень, передбачених ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП  і останній дійсно відмовився від отри-мання копій протоколів про адміністративне правопорушення. 
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що копії протоколів про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 101924 та ДПР18 №049930 від 15.01.2021 року  знаходяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення і не вручені  ОСОБА_1 , що свідчить про істотне порушення права на захист. 
За таких обставин, суд першої інстанції повинен був повернути матеріали про притяг-нення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст.122-4, 124 КУпАП до Управ-ління патрульної поліції в Івано-Франківській області для належного оформлення та виконання вимог ч.2 ст. 254 КУпАП.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміні-стративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 
Враховуючи стадію, на якій знаходиться розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, приймаючи до уваги, що на даний час не закінчився встано-влений ст.38 КУпАП строк накладення адміністративного стягнення, виходячи з принципу верховенства права, який визначає правосуддя проявом вищої справедливості, апеляційний суд вважає за необхідне матеріали справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1   про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП повернути до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області для належного офо-рмлення та виконання вимог ч.2 ст.254 КУпАП щодо вручення копії протоколів про адмініст-ративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                                                   п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ст.124, ст.122-4 КУпАП скасувати та прийняти нову постанову.
ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопо-рушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що стано-вить 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засо-бами на один рік.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 грн. 00 коп.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 -ловича про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та ст.122-4 КУпАП повернути до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області для належного оформлення та виконання вимог ч.2 ст.254 КУпАП щодо вручення копії протоколів про адміністративне правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                      О.П. Васильєв