УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/1524/20
Провадження № 22-ц/4820/463/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 травня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю: учасника справи та представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/1524/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2  на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 січня 2021 року (суддя Вдовичинський А.В.).
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення.
В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_2 на підставі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 28.03.2014.
Вказує, що будинок по АДРЕСА_2 є спільною частковою власністю сторін, однак відповідач обмежив її право на користування даним майном. 
Зазначає, що у 2020 році вона приїхала, щоб розпочати прибирання біля будинку, однак сусід повідомив, що відповідач сказав нікого не пускати до будинку і не дозволяти нічого робити біля будинку. 
Посилалась на те, що вона неодноразово намагалася потрапити до будинку за вказаною адресою, але не могла, оскільки відповідач змінив замки, з цього приводу неодноразово передавала відповідачу повідомлення через сусідів щодо даного спору, однак останній не реагує. А тому, змушена звернутись до суду за захистом свого права, та на підставі ст.ст. 16, 23, 386-391 ЦК України просила вселити її в будинок, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_2 ; зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні будинком, що знаходиться за адресою: по АДРЕСА_2 , та передати їй ключі від нього.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 січня 2021 року позов задоволено частково. Вселено ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 будинком АДРЕСА_2 та передати ОСОБА_1 ключі від будинку АДРЕСА_2 . Компенсовано за рахунок держави на користь ОСОБА_1 1681,60 грн витрат по сплаті судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд упереджено та помилково дійшов висновку, про те, що ним чиняться перешкоди позивачу у користуванні спільним будинком. Зазначає, що ним не вчинялись протиправні дії, які б порушували право позивача на проживання та доступ до спільного будинку, однак його пояснення не були взяті до уваги судом. Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення, суд не врахував доводи, викладені у відзиві на позов.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу.
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.
Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_2 та мають рівні права на користування цим домоволодінням, а відповідач чинить позивачу у цьому перешкоди шляхом заміни замка від вхідних дверей будинку, у зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позову.
З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2014 по справі № 676/7486/13 визнано за ОСОБА_5 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 , а також визнано за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 7-11).
Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (стаття 386 ЦК України).
Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, квартири або будинку, вимагати усунень свого порушеного права шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту порушеного права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Оцінивши докази по справі, правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заміна замка на вхідних дверях будинку та ненадання відповідачем позивачу ключів від нього для забезпечення вільного доступу завдає обмежень у праві користуванні житлом позивачу, яка є співвласником цього будинку, отже її порушене право підлягає захисту. Позивач, як співвласник майна, має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні свого права власності.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідач, заперечуючи факт чинення ним перешкод у користуванні позивачу належним їм на праві спільної часткової власності будинком, в установленому законом порядку належних, допустимих та достовірних доказів в підтвердження своїх заперечень не надав.
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай