ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3330/20  Номер провадження 22-ц/814/1353/21	Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Даний позов обґрунтовано тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписав заяву № б/н від 23 січня 2019 року, згідно якої отримав кредитні кошти. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
В свою чергу відповідач не виконує зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 13 серпня 2020 року у нього виникла заборгованість в сумі 63810,94 грн, яка складається з: 41797,68 грн – заборгованість за тілом кредиту; 16257,46 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 5755,80 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України. 
Позивач просив стягнути вказану заборгованість та судові витрати (судовий збір) у розмірі 2102,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 січня 2019 року в розмірі 58055,14 грн, яка складається з: 41797,68 грн тіла кредиту та 16258,46 грн нарахованих відсотків.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1912,40 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором.
Разом із тим, суд вказав, що не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків за статтею 625 ЦК України.
Вимоги, які зазначені в апеляційній скарзі
З рішенням суду не погодився позивач АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржив його в апеляційному порядку. 
Просив скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 5755,80 грн та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати.
В іншій частині позивач просив рішення суду залишити без змін. 
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 
На думку АТ КБ «ПриватБанк», оскаржуване судове рішення щодо стягнення відсотків на підставі статті 625 ЦК України ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що при укладенні договору, зокрема, в «Паспорті споживчого кредиту» було визначено розмір процентів згідно статті 625 ЦК України. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 63810,94 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами, що 23 січня 2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 10), згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Крім цього, відповідача було ознайомлено з умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема, з умовами кредитування, про розмір процентної ставки і з умовами повернення кредиту, про що свідчить власноручний підпис відповідача (а.с.11-13).
23 січня 2019 року було надано картку НОМЕР_1 , термін дії якої до 09/22, з сумою кредитного ліміту 24000,00 грн, що підтверджується наданими позивачем довідками (а.с. 8-9).
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» умови за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, за умови повернення наданих коштів та сплати процентів за їх використання.
Натомість відповідач не виконував зобов`язання щодо виплати заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого склалась заборгованість, яка станом на 13 серпня 2020 року становить 63810,94 грн, з яких: 41797,68 грн – заборгованість за тілом кредиту; 16257,46 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 5755,80 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України (а.с.6-7).
При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір відсотків за користування кредитними коштами, а також наслідки невиконання зобов`язання відповідачеві були відомі (а.с.11-12).
Колегією суддів також встановлено, що при укладенні договору сторонами був підписаний «Паспорт споживчого кредиту».
Щодо меж перегляду рішення суду першої інстанції 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржено лише в частині відмови у стягненні процентів, згідно статті 625 ЦК України, у колегії суддів відсутні підстави для перегляду рішення суду першої інстанції в частині, яка не оскаржена.
Позиція апеляційного суду
Відмовляючи у стягненні відсотків на підставі статті 625 ЦК України суд першої інстанції вважав, що умовою стягнення відсотків за частиною другою статті 625 ЦК України є пункт 2.1.1.2.12 Умов та Правил, який почав діяти лише з 01 березня 2019 року. Доказів того, що відповідач надавав згоду на таку зміну умов договору суду не надано. 
Крім того, позивачем не надано розрахунку 3% річних, інфляційних витрат, який би містив відомості про розмір простроченої суми, на яку нараховуються проценти, а також період, за який ці проценти нараховані.
Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції виходячи із таких міркувань. 
Відповідно до частин першої та другої статті207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Як передбачено частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому, стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання»
Колегія суддів звертає увагу, що Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на сайті банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів на підставі статті 625 ЦПК України
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, порядок повернення та строки повернення кредиту, відповідальність сторін, строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а.с. 11,12).
Зокрема, сторони дійшли згоди про розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, яка становить 84 проценти. 
Оскільки відповідач у строки визначені договором не повернув кошти отримані в кредит, тобто неправомірно користувався коштами позивача, останній обґрунтовано заявив вимоги про стягнення відсотків на підставі статті 625 ЦК України, вірно визначивши їх розмір у сумі 5755,80 грн.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», а саме: рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків на підставі частини другої статті 625 ЦК України у розмірі 5755,80 грн слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, стягнувши на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, нараховану за прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України (частини друга). 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Щодо судових витрат
За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, то оскаржуване судове рішення слід змінити в частині розміру стягнутого судом першої інстанції судового збору, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у сумі 2102,00 грн замість стягнутих 1912,40 грн.
Крім того, із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати понесені за подачу апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції в розмірі 3153,00 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2021 року у частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 Цивільного кодексу України скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість, нараховану за прострочений кредит згідно статті 625 Цивільного кодексу України (частина друга) в розмірі 5755 грн 80 коп.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2021 рокув частині стягнення із  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат по сплаті судового збору змінити, стягнувши із  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2102 грн 00 коп. судового збору замість 1912 грн 40 коп. 

В іншій частині заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 березня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути із  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 3153 грн 00 коп. 

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 червня 2021 року.

Головуючий                                 В.П. Пікуль 

Судді                         Т.В. Одринська

О.О. Панченко