УХВАЛА

12 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 280/6182/19
адміністративне провадження № К/9901/10287/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.08.2020 та постанову Третього апеляційного адміністратвиного суду від 11.02.2021 у справі №280/6182/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:
23.03.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.08.2020 та постанову Третього апеляційного адміністратвиного суду від 11.02.2021 у справі №280/6182/19 (надіслано 22.03.2021).
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно з частиною 2 статті 329 Кодексу учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Скаржником зазначено, що в судовому засіданні 11.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції, повний текст постанови виготовлено 19.02.2021, постанова суду апеляційної інстанції позивачем не отримувалась, про зміст позивач дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Скаржником викладено фактичні обставини справи та зазначено, що оскаржувані судові рішення у даній справі прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права (статті 53. 54. 55. 57 Митного кодексу України), при цьому суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №809/872/17, від 20.03.2020 у справі №480/4423/18, від 07.05.2020 у справі №1.380.2019.001625.
Також, на думку скаржника, оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм процесуального права, а саме: суди не дослідили зібрані у справі докази, внаслідок чого не повністю встановлено обставини, що мають значення для справи, суди визнали встановленими обставини, що не були доведені матеріалами справи.
Верховний Суд зауважує, що системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Проте скаржником не вказані відповідні пункти частини 4 статті 328 КАС України.
Верховний Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Скаржником не обґрунтовано, у чому полягає неправильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, не конкретизовано, які саме норми матеріального права неправильно застосовано судами, лише перераховано статті Митного кодексу України без вказання їх відповідних частин, пунктів, не наведено висновків судів, які суперечать позиції Верховного Суду, не доведено подібність правовідносин у справах у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга.
Так, постановою Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №809/872/17 встановлено, що позивачем подано митному органу належні та допустимі докази на підтвердження ціни договору купівлі автомобіля, що був у використанні, зазначені документи не містять розбіжностей щодо вартості та вказують, що їх дані піддаються обчисленню. Натомість у справі №280/6182/19 судами підтримано позицію Запорізької митниці ДФС стосовно того, що відповідно до умов контракту та додаткової угоди оплата товару вже проведена, але ані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, ані інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, декларантом до митного оформлення не подано. Таким чином, з урахуванням положень частини 3 статті 53 Митного кодексу України, митниця дійшла висновку, що документи, які надані до митного оформлення товару (зазначені у частині 2 статті 53 Кодексу) не містять всіх відомостей, щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Скаржником лише вказано про наявність постанови Верховного Суду від 20.03.2020 у справі №480/4423/18, проте не наведено правового висновку, який, на його думку, не врахований судами під час розгляду справи №280/6182/19.
У постанові від 07.05.2020 у справі №1.380.2019.001625 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки на момент митного оформлення ввезеного на митну територію України позивачем товару оплата за нього проведена не була, то платіжні доручення про оплату товару митниці не подавались. Разом з тим, у справі №280/6182/19 суди встановили, що на момент декларування імпортованого товару оплата товару позивачем була вже здійснена, що підтверджується умовами контракту і додатковою угодою до контракту та матеріалами наданими позивачем до суду разом з позовною заявою.
Наведені скаржником постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин справ, установлених судами, а наведені витяги з них стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а доводи касаційної скарги щодо неврахування судами зазначених постанов зводяться до незгоди із наданою судом правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, що не є належним обґрунтуванням наведеної скаржником підстави касаційного оскарження судового рішення - пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України.
Також, на думку скаржника, оскаржувані рішення прийняті з порушенням норм процесуального права, а саме: суди не дослідили зібрані у справі докази, внаслідок чого не повністю встановлено обставини, що мають значення для справи, суди визнали встановленими обставини, що не були доведені матеріалами справи.
Доводи скаржника зводяться до недослідження судами попередніх інстанцій подібності товарів позивача та ввезених за митними деклараціями, які відповідач використовував для коригування митної вартості, необхідності переоцінки доказів у справі, а саме оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, правильності їх оформлення, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Верховний Суд зауважує, що пунктом 4 частини 4 статті 328 КАС України передбачено можливість касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 1 цієї статті, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Статтею 353 КАС України встановлені підстави для скасування судових рішень з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд.
Разом з тим, пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 332, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерлайн» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.08.2020 та постанову Третього апеляційного адміністратвиного суду від 11.02.2021 у справі №280/6182/19 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва