ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/853/21 Справа № 207/413/18 	  	Головуючий у першій інстанції:  Скиби С.А. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, – 

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому належить гараж АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу частки гаража від 09 січня 2018 року та на підставі договору купівлі-продажу частки гаражу від 18 січня 2018 року. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 самовільно зайняв гараж та перешкоджає позивачу у користуванні гаражем. Позивач 22 січня 2018 року звертався до органів поліції з заявою про вжиття заходів до ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що відповідач відмовився надавати будь-які пояснення та надавати документи на гараж, гараж не було звільнено. Тому, позивач просив усунути перешкоди в користуванні майном, гаражем АДРЕСА_1 загальною площею 24,2 м.кв., шляхом зобов`язання ОСОБА_4 звільнити гараж. 
Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року задоволено позовні вимоги, вирішено усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні гаражем АДРЕСА_1 , загальною площею 24,2 метрів квадратних, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити гараж АДРЕСА_1 , загальною площею 24,2 метрів квадратних.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка долучена до матеріалів справи. Від позивач 04.06.2021 надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
10 березня 2020 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 звернувся до Діпровського апеляційного суду із заявою про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №207/509/19 за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом, визнання дійсним договору купівлі-продажу
з реєстрацією права власності за ОСОБА_1 , яка перебуває на розгляді
в Баглійському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.219 т.1). 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року задоволено заяву представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , апеляційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_3  до ОСОБА_1  про усунення перешкод у користуванні власністю зупинено до набрання законної сили судовим рішення у справі №207/509/19, яка перебуває на розгляді в Баглійському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.228-230 т.1). 
Постановою Верховного Суду від 10 березня 2021 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 ; скасовано ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 березня 2020 року; справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю направлено на апеляційний розгляд (а.с.48-51 т.2).
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що гараж АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки гаража від 09 січня 2018 року та на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки гаража від 18 січня 2018 року (а.с. 8-11 т.1).
Згідно висновку за матеріалом ЖЄО №1026 від 22.01.2018, затвердженого начальником Південного ВП Кам`янського ВП підполковника поліції Д.Д. Сидорчук від 29 січня 2018 року, зокрема, встановлено, що гараж АДРЕСА_1 самовільно зайняв ОСОБА_4 . Під час з`ясування підстав зайняття даного гаражу ОСОБА_4 від прямої відповіді ухилявся, зазначав, що гараж належить йому і він у когось його купив, після цього він надав невірний номер телефону продавця, після чого зустрічей уникав. На вимогу надати документи на гараж ОСОБА_4 відмовляв. В ході бесіди з дружиною ОСОБА_4 остання повідомила, що гараж про який йдеться у заяві належить їм бо вони його купили у попередніх власників по розписці, оригінал чи копію якої надавати відмовилась (а.с.15 т.1). 
Згідно копії розписки від 20.11.2010 підписаної ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 продав гараж АДРЕСА_1 . Гараж без ремонту. Гроші отримав від ОСОБА_7 в сумі 1200,00 доларів. Переоформлення документів доручено ОСОБА_8 (а.с.48 т.1). 
Апеляційним судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №260473273 та №260472877 від 08.06.2021, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09 січня 2018 року належить 1/2 частки гаража та на підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2018 року належить 1/2 частки гаража, дані договори посвідчено приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мельнічук В.І. та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №33 та №75.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до вимог ст.386 ч.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Отже, цивільне законодавство передбачає, що саме власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що власником гаражу АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , а відповідач чинить власнику перешкоди у користуванні гаражем, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з його доведеністю. 
Посилання апелянта на те, що 20 листопада 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу гаражу АДРЕСА_1 та те, що ОСОБА_5 незаконно було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, - є безпідставними, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів даним доводам, чим не виконано вимоги ст.12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2  – залишити без задоволення. 
Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 травня 2018 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова