Справа № 299/763/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        28 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 299/763/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 30 березня 2021 року, повний текст якого складено 30 березня 2021 року, головуючий суддя Трагнюк В.Р., -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 заявою від 10.02.2021, що надійшла до Виноградівського районного суду 25.02.2021, пред`явила зазначений позов до ОСОБА_2 мотивуючи таким. 
Сторони з 18.11.2006 перебували в шлюбі, який рішенням Виноградівського районного суду від 17.09.2013 було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який після розірвання шлюбу залишився на вихованні матері. Рішенням цього ж суду від 02.07.2013 із ОСОБА_2 на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 600,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, які в подальшому були збільшені до 1200,00 грн. 
Позивачка повторно уклала шлюб, у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
З часу присудження аліментів витрати на утримання дитини значно зросли внаслідок зростання споживчих цін та цін на комунальні послуги, збільшення потреб дитини. На даний час позивачка не може забезпечити належний матеріальний рівень для виховання сина, адже обмежена розкладом роботи навчального закладу, захворюваннями дитини, потребами дитини в розвитку тощо. Крім того, 01.01.2016 позивачка в іншому шлюбі народила доньку ОСОБА_5 , що впливає на її спроможність самостійно фінансово забезпечувати спільного з відповідачем сина.
Відповідач своїх батьківських обов`язків не виконує, додаткових витрат на утримання дитини не здійснює, допомоги у вихованні та догляді за дитиною не надає. ОСОБА_2 є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, інших утриманців не має, а тому зобов`язаний утримувати власного сина у спосіб, що забезпечить його повноцінне виховання. У 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 д 18 років складає 2395,00 грн, утім даний мінімум не визначає вартісну величину для повноцінного забезпечення дитини. Позивачка несе нерівноцінні з відповідачем витрати по утриманню сина, позаяк щоденно доглядає за ним, ця обставина впливає на її спроможність покращити свій дохід. Позивачка вважає, що розмір аліментів у сумі 2600,00 грн буде достатнім для належного виховання дитини.
Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 182, 192 СК України та на інші положення законодавства щодо обов`язку батьків утримувати дітей, на міжнародно-правові норми щодо прав дитини, вказуючи на наявність підстав для збільшення розміру присуджених раніше з відповідача аліментів на утримання дитини, позивачка ОСОБА_1 просила збільшити розмір стягуваних із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши розмір у сумі 2600,00 грн щомісячно на дитину, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішенням Виноградівського районного суду від 30.03.2021 позов задоволено частково:
змінено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Виноградівського районного суду № 299/2410/18 від 20.11.2018 із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постановлено надалі стягувати аліменти у розмірі 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного, зі зміни розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, та, водночас, із виникнення у відповідача, який належним чином виконує обов`язки з утримання дитини від першого шлюбу, необхідності утримання дітей дружини в новому шлюбі, а також із відсутності належних доказів на обґрунтування вимоги про збільшення розміру аліментів до 2600,00 грн на місяць.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Бора Ю.В., оскаржила рішення суду як незаконне та необґрунтоване, вважає рішення таким, що підлягає скасуванню. Доводи скарги зводяться до таких.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з рівності обов`язку батьків із утримання дитини.
Однак, зважаючи на вказані розміри, які є мінімально необхідними для забезпечення життєдіяльності людини, відносний розмір аліментів не збільшився, позаяк у 2013 році, 2018 році і в 2021 році визначався на рівні 62% прожиткового мінімуму для дитини. Безумовне врахування встановленого розміру прожиткового мінімуму для дитини при визначенні розміру аліментів, не є належним обґрунтуванням ухваленого рішення.
Фактичний обов`язок сторін із утримання їхнього сина не є рівним, на позивачку як на мати, з якою проживає дитина, лягає більший тягар із її утримання. Суд не врахував переважної ролі матері у догляді за дитиною, в її вихованні, те, що окреме проживання батька унеможливлює виконання ним хоча б частини таких обов`язків.
Факт участі батька у додаткових витратах, пов`язаних із належним утриманням дитини не доведений, а твердження про те, що представник позивача такі факти не заперечував, не відповідає дійсності, позаяк доказів щодо будь якої участі батька у вихованні та утриманні дитини відповідачем суду не надано. До того ж, надання дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.
Не взяв суд до уваги й зміну сімейного стану позивачки та народження в неї ще однієї дитини, що обмежує її в можливості одноосібного утримання сина сторін.
Вважаючи, що суд першої інстанції не врахував належним чином інтересів дитини, позивачка просить рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, зокрема, що сам по собі факт народження позивачкою ще однієї дитини в іншому шлюбі не є достатньою підставою для збільшення стягуваних із нього аліментів до суми, яку просила позивачка. Позов бездоказовий, обставини, визначені ст. 192 ч. 1 СК України як можливі підстави для збільшення розміру аліментів, не були доведені, заявлені до стягнення аліменти надмірні, відповідач, який має місячний заробіток близько 2500,00 грн і належно виконує свої аліментні зобов`язання, не в змозі сплачувати такі аліменти, хоча бере і братиме в подальшому участь у матеріальному забезпеченні сина.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу із наведених позивачем підстав, у межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст.ст. 12, 13, ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування пред`явлених вимог лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 18.11.2006 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 17.09.2013, і є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-6, 10). На утримання сина сторін рішенням цього ж суду від 02.07.2013 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн на дитину щомісячно, в подальшому рішенням суду від 20.11.2018 цей розмір був збільшений до 1200,00 грн на місяць (а.с. 7-9).

Дитина перебуває на утриманні та вихованні матері, паспортними даними та іншими документами і матеріалами справи підтверджується, що сторони зареєстровані та проживають нарізно: позивачка за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4, 20, 21).

Після розірвання у 2013 році шлюбу сторони уклали нові шлюби:
22.01.2016 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_7 , після укладення шлюбі її прізвищем є « ОСОБА_4 », у ОСОБА_1 і ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_8 (а.с. 11, 12);
25.04.2015 відповідач уклав шлюб із ОСОБА_9 , у якої є доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 25-27).

Заперечуючи проти позову (а.с. 22) відповідач ОСОБА_2 посилався на бездоказовість доводів позивачки про погіршення її матеріального становища, зазначав, що рішення суду про стягнення аліментів виконує належним чином, заборгованості перед позивачкою не має. Крім того, стверджував, що створив нову сім`ю, його щомісячний заробіток становить 2500,00 грн, який в період пандемії може бути й меншим, проте, незважаючи на такі обставини він і надалі в міру можливостей буде забезпечувати сина всім необхідним. Відповідач бере участь у вихованні та в додаткових витратах, пов`язаних із утриманням сина: купив велосипед вартістю 3000,00 грн, подарував 1000,00 грн для придбання «борцовки» та 1000,00 грн на день «Святого Миколая», купив спортивний одяг, подарував комп`ютер тощо.

У подальшому сторони змінювали та уточнювали по суті свої позиції в справі: в судовому засіданні представник позивачки адвокат Бора Ю.В. заявив про згоду на зменшення суми проханих аліментів до 2000,00 грн, потім – до 2200,00 грн; відповідач ОСОБА_2 заявив про можливість сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 грн (а.с. 36-39).

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8, 9 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України …, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:
докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);
визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) … несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2).

За приписами норм Конституції України, норм СК України в редакції, чинній на час пред`явлення позову:
кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);
мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);
батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);
за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);
розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;
мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 ч. 2).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 ч. 1 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по зміну розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у зміненому розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Розмір прожиткового мінімуму у 2020 році для дитини віком від 6 до 18 років становив від 2218,00 грн до 2395,00 грн, у 2021 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становить (становитиме) від 2395,00 грн на 01.01.2021 до 2510,00 грн на 01.07.2021 і до 2618,00 грн на 31.12.2021.

Пред`явивши вимогу про збільшення розміру стягуваних із відповідача на утримання сина від першого шлюбу аліментів, єдиною по суті підставою для цього позивачка визначила факт народження у неї дитини в другому шлюбі, що впливає на її спроможність утримувати сина сторін від першого шлюбу, та послалася на встановлений на 2021 рік розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і збільшення витрат на утримання дитини. Однак, самі по собі факти укладення матір`ю дитини нового шлюбу і народження в ньому дитини не є безумовними підставами для збільшення розміру аліментів, які стягуються з батька на утримання дитини від першого шлюбу. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища одержувача аліментів як підстава для збільшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність утримувати дитину з урахуванням одержання аліментів у попередньому розмірі, значно утруднює таке утримання тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню.

Так само підлягають врахуванню і доказуванню обставини, що мають істотне значення для вирішення таких вимог і стосуються платника аліментів: його матеріальний і сімейний стан, наявність інших дітей, утриманців тощо.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка стверджувала, що відповідач своїх батьківських обов`язків щодо піклування про сина не виконує, ніяких додаткових витрат на утримання дитини не несе, допомоги в догляді за дитиною не надає, аліментних зобов`язань перед іншими особами не має, має можливість працювати. Будучи достеменно обізнаною про факт укладення відповідачем другого шлюбу, в якому той виходячи із суті сімейних відносин, фактичних обставин та моральних засад суспільства несе відповідні витрати на утримання двох дітей дружини від її першого шлюбу, позивачка цих обставин у своїй заяві не зазначила, тоді як такі є істотними в спорі. Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач навів конкретні факти щодо його участі в утриманні сина від першого шлюбу, у додаткових витратах, пов`язаних із розвитком дитини тощо, які не були спростовані по суті. Доказів порушення аліментних зобов`язань відповідача щодо сина ОСОБА_3 в справі немає і на такі обставини позивачка не посилалася.

Ставлячи вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2600,00 грн щомісячно, позивачка залишила поза увагою, що ця сума на відповідний час перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який може бути присуджений судом лише в разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Кінцева озвучена під час судового розгляду позиція позивачки щодо розміру аліментів (2200,00 грн) теж є близькою до мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину на відповідний час і в усякому разі спроможність відповідача сплачувати такі кошти теж підлягає доказуванню. Тим часом, доказів наявності у відповідача відповідного заробітку (доходу) в справі немає.

Виходячи з викладеного, сімейне і матеріальне становище одержувача аліментів змінилося, проте, не в такій мірі, що може мати наслідком прохане збільшення стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. Позивачка ОСОБА_1 не наводила по суті в заяві підстав, за наявності яких можуть реально виникнути умови для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів до суми у 2600,00 грн на місяць, і не довела наявності таких підстав, зокрема, істотного погіршення свого матеріального становища. Відповідні доводи позову ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Поряд із цим, правильними по суті є твердження позивачки стосовно зростання з віком потреб дитини, що, своєю чергою, тягне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо. Такі обставини є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

За наведених обставин слід констатувати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних на утримання сина ОСОБА_3 аліментів, що не заперечується по суті й відповідачем, ініціативна позиція якого щодо подальшої сплати аліментів на рівні 1500,00 грн є його правом і в сукупності з іншими матеріалами справи вказує на його фактичну спроможність надавати матеріальне утримання дитині. Прав дитини і позивачки така позиція відповідача власне щодо участі в матеріальному утриманні дитини не порушує.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції враховував як доводи позивачки, так певною мірою і заперечення відповідача, виходив зі спроможності відповідача забезпечити у визначених межах грошове утримання дитині, тому постановив стягувати в подальшому аліменти на дитину в розмірі 1500,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту визначені судом першої інстанції аліменти протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, близькому до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Відтак, суд першої інстанції з урахуванням результату виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, ухвалив з додержанням норм матеріального та процесуального права правильне по суті та справедливе рішення, чого доводи апеляції не спростовують, що на підставі ст. 375 ЦПК України тягне залишення скарги без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду від 30 березня 2021 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді