ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1652/20  Номер провадження 33/814/301/21	Головуючий у 1-й інстанції Клименко С. М.  Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.	

Категорія ч.1 ст.130 КУпАП

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя Полтавського апеляційного суду Гальонкін С.А.,
за участі:
захисника – адвоката Коваля С.М.,
особи, яка притягається 
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
при секретарі – Ряднині І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року, 
                                
ВСТАНОВИВ:

Цією постановою ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Мульчинці Володимирецького району Рівненської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, працюючий верстатником деревообробних верстатів ТОВ «Компанія Інтер-Ліс»

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення – штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 грн. 40 коп.
Ухвалюючи дану постанову, суддя першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 18 листопада 2020 року о 19 год. 00 хв. на 240 км автошляху Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя керував автомобілем ВАЗ 21051 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння рук, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. При цьому стверджує, що автомобілем керував не він, а його дружина – ОСОБА_2 . Звертає увагу на відсутність підстав для його зупинки, що підтверджується відеозаписом події.
 
Крім цього вважає за неможливе притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України з огляду на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, який набрав чинності 01 липня 2020 року.
 
ОСОБА_1 також зазначає, що йому взагалі не пропонувалось проходження огляду на стан сп`яніння.
 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, переглянувши відеозапис події, перевіривши доводи апеляційної скарги приходжу до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог ст. ст. 252, 280 КУпАП України при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Суддя районного суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про доведеність факту відмови ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння. Висновок судді ґрунтується на об`єктивних даних, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні. 
 
Диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП ( в редакції Закону України №1231-IX від 16.02.2021) передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №086673, ОСОБА_1 18 листопада 2020 року о 19 год. 00 хв. на 240 км автошляху Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя керував автомобілем ВАЗ 21051 державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння (а.с.4). Вказане, крім протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
 
Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в поясненнях вказали, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля і нікого , крім останнього, в автомобілі ВАЗ 21051 не було. (а.с. 9-11).
 
Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився.
 
Доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи направлення на огляд до медичного закладу не беруться до уваги, виходячи з наступного.
 
За змістом п.п. 8, 12 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», направлення водія на огляд надається до медичного закладу. Жодних вимог про приєднання направлення до матеріалів справи про адміністративне правопорушення закон не містить.
 
Тому, відсутність в матеріалах справи направлення водія на медичний огляд не спростовує факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, а навпаки, підтверджує той факт, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та до закладу охорони здоров`я не доставлявся. 
 
Факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки також підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.5-6). Підтверджуються такі обставини і відеозаписом події з нагрудної камери поліцейського.
 
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КУпАП України, узгоджуються між собою та нічим не спростовані.
 
Показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 узгоджуються із матеріалами справи та не суперечать з`ясованим під час розгляду справи судом апеляційної інстанції обставинам, а тому підстави ставити їх під сумнів відсутні. Та обставина, що вказані свідки та працівники поліції безпосередньо в суді першої інстанції не допитувались, не може свідчити про неповноту з`ясування всіх обставин справи, оскільки їх письмові пояснення досліджені суддею районного суду та обґрунтовано взяті до уваги як такі, що узгоджуються з іншими доказами у справі та підтверджують обставини правопорушення. 
 
Доводи ОСОБА_1 про неможливість притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України з огляду на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, який набрав чинності 01 липня 2020 року, є помилковими.
 
Так, відповідно до роз`яснень Верховного Суду, суди мають здійснювати розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КпАП України, які було вчинено до 01 липня 2020 року, відповідно до цієї статті у редакції, чинній на час вчинення таких діянь.
 
Підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст.247 КпАП України, в даному випадку відсутня, оскільки згідно з цим пунктом провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність. 
 
Тобто, в цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КпАП України юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені з цієї статті Кодексу, була не скасована, а навпаки посилена.
 
У свою чергу, стаття 8 КпАП України передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 
 
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
 
Виходячи із зазначених положень вказані особи не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за статтею 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками. 
 
Враховуючи наведене вище, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду                                                            С.А. Гальонкін