ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2021 р.                                                          Справа №909/1072/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Федорів Н.В.
розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.03.2021 (повний текст рішення складено 02.04.2021, суддя Малєєва О.В.)
у справі № 909/1072/20
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"
про стягнення 970187,41 грн. за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором постачання природного газу № 6421/18-КП-15 від 03.10.2018, з яких 95140,43 грн. трьох процентів річних, 90741,99 грн. інфляційних втрат, 769196,37 грн. пені та 15108,62 грн. збитків

представники сторін:
від позивача – Єгоров В.С., 
від відповідача – Біян Б.Р.

01.12.2020 до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Акціонерне товариство (надалі – АТ) “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” із позовом про стягнення з відповідача Державного міського підприємства (надалі – ДМП) "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 95140,43 грн. трьох процентів річних, 90741,99 грн. інфляційних втрат, 769196,37 грн. пені та 15108,62 грн. збитків за договором постачання природного газу № 6421/18-КП-15 від 03.10.2018.
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов вищезазначеного договору постачання природного газу, за яким позивач в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5711792,55 грн., а відповідач, натомість, неналежно виконав взяті на себе договірні зобов`язання і несвоєчасно здійснював оплату за переданий газ, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору (з 01.12.2018 – пункту 5.1 договору в редакції додаткової угоди №4 від 30.11.2018).
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.03.2021 позов у даній справі задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 95140,43 грн. трьох процентів річних, 90741,99 грн. інфляційних втрат, 192299,09 грн. пені та 15108,62 грн. збитків; відмовлено в частині стягнення 576897,28 грн. пені.
Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги у даній справі є обґрунтованими, однак, при вирішенні спору, врахував клопотання відповідача та, на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України та ч.1 ст. 233 ГК України, зменшив пеню, яку просив стягнути позивач, на 75%.

Позивач, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, не дослідив усі істотні обставини справи, у зв`язку з чим рішення в частині зменшення розміру пені просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задоволити повністю.
У своїй апеляційній скарзі скаржник зазначив, що суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, не з`ясувавши усіх обставин, з`ясування яких передбачене цими нормами, а також не врахував інтереси позивача та особливі обставини його діяльності і ухвалив рішення без врахування того, що матеріалами справи не доведено важкого фінансового стану відповідача; відсутність вини відповідача у виникненні боргу та його важкий фінансовий стан не вважає винятковими обставинами, тому, відповідно, зазначив, що вони не можуть бути підставою для зменшення пені. Також наголосив на тому, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:
1) позивач у своїй апеляційній скарзі стверджує, що судом не враховано його інтересів, однак, не зазначає які саме інтереси (майнові чи інші) не враховано, а також, не надає суду жодного підтвердження свого майнового стану;
2)  щодо твердження позивача про те, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов`язанням за договором купівлі-продажу природного газу, то таке є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. Як було встановлено судом першої інстанції, зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу №6421/18-КП-15 від 03.10.2018 відповідач виконав у повному обсязі; у спірних правовідносинах мало місце тільки несвоєчасне виконання таких зобов`язань;
3) інфляційні нарахування на суму простроченої заборгованості є фактично понесеними матеріальними втратами кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів, а тому інфляційні втрати за такою операцією купівлі-продажу природного газу повною мірою охоплюють поняття збитків в розуміння ч.2. ст.224 ГК України, зокрема, відносяться до категорії «втрата або пошкодження її майна». Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Розмір пені, яку позивач просить стягнути з відповідача становить 769196,37 грн., в той час, як сума інфляційних втрат становить 15108,62 грн. Таким чином, сума штрафних санкцій у 8,5 рази перевищує розмір завданих збитків, що є значним перевищенням розміру неустойки перед розміром збитків;
4) щодо твердження про ненадання відповідачем суду належних доказів в обґрунтування своїх заперечень, то таке не відповідає дійсності, оскільки в обґрунтування доводів, на які посилається підприємство в своєму клопотанні про зменшення розміру пені, до матеріалів справи долучено документи, які свідчать про скрутне матеріальне становище відповідача, а також про те, що підприємство є збитковим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

03.10.2018 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 6421/18-КП-15.
Додатковими угодами № 1 від 23.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 06.11.2018 сторони вносили до договору окремі зміни щодо кількості та фізико-хімічних показників природного газу, строку дії договору.
На підставі додаткової угоди №4 від 30.11.2018, договір було викладено в новій редакції.
Додатковими угодами № 5 від 18.03.2019, № 6 від 20.03.2019 та № 7 від 26.03.2019 сторони додатково внесли зміни у договір в частині застосування окремих пунктів договору, обсягів та строків поставки, найменування постачальника.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 2.1 договору (в новій редакції), постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ у період з 01 жовтня 2018 року до 30 квітня 2019 року, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами та організаціями.
Згідно п. 3.8 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Відповідно до п.5.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично поставлений газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Планові обсяги газу, який мав поставлятися за даним договором, сторони погодили в п.2.1 договору.
Так, у вказаному пункті (в редакції додаткової угоди №6) сторони погодили, що в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 замовлений споживачем обсяг природного газу складає 770 тис.куб.м, і визначили обсяги його споживання по місяцях.
Відповідно до п.2.5 договору, допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +- 5% від зазначеного в   п. 2.1. розміру без підписання додаткової угоди.
Відповідно до пункту 3.13 договору, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), позивач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у порядку, визначеному п. 5.7 цього договору. При цьому, розмір збитків визначається згідно формул, що погоджені сторонами у підпунктах 3.13.1 та 3.13.2.
У пункті 5.7 договору передбачено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13. цього договору, здійснюється таким чином:
- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі та замовлених обсягів, визначених п. 2.1. цього договору, розраховує збитки відповідно до пп. 3.13.1. або 3.13.2. п. 3.13. цього договору;
- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;
- споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.
Відповідно до п.11.1 договору, він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
На виконання умов договору позивач в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року поставив відповідачу газ на загальну суму 5711792,55 грн. (акти приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, від 31.03.2019, від 30.04.2019).
Відповідач оплатив поставлений газ із порушенням договірних строків, про що свідчить долучені позивачем довідка про сальдо по ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" та витяг по операціях за договором № 6421/18-КП-15, а також розрахунок заборгованості.
Станом на 15.04.2020 основна заборгованість за поставлений за договором газ перед позивачем відсутня. 
Вказане стало підставою для звернення позивача з позовом до суду у даній справі про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків здійснення остаточного розрахунку за газ позивач нарахував відповідачу на підставі п. 6.2., 6.3., 7.2 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме:
- за жовтень 2018 року – 13277,69 грн. пені, 1106,47 грн. 3% річних, 2897,56 грн. інфляційних втрат;
- за листопад 2018 року – 60353,12 грн. пені, 5029,43 грн. 3% річних, 12094,96 грн. інфляційних втрат;
- за грудень 2018 року – 112949,03 грн. пені, 9446,61 грн. 3% річних, 21048,87 грн. інфляційних втрат;
- за січень 2019 року – 251021,11 грн. пені, 30856,64 грн. 3% річних, 33261,89 грн. інфляційних втрат;
- за лютий 2019 року – 170674,22 грн. пені, 24820,09 грн. 3% річних, 16432,50 грн. інфляційних втрат;
- за березень 2019 року – 131610,30 грн. пені, 19528,03 грн. 3% річних, 4877,08 грн. інфляційних втрат;
- за квітень 2019 року – 29310,90 грн. пені, 4353,16 грн. 3% річних, 129,13 грн. інфляційних втрат.
Позивач також нарахував збитки відповідно до п. 3.13 та п. 5.7 договору у загальному розмірі 15108,62 грн., а саме:
- за зменшення обсягу замовленого та фактично поставленого газу у березні 2019 року більше, ніж на 5%, позивач звертався до відповідача з актом-претензією на суму 38647,08 грн. (список пріоритетних згрупованих внутрішніх листів від 17.05.2019, опис вкладення, фіскальний чек та накладна; вручено відповідачу 22.05.2019 згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення). Надалі позивач здійснив перерахунок і визначив розмір збитків 3282,35 грн. Відповідний лист вручено відповідачу 26.11.2018 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 0100174757741);
- за перевищення обсягу замовленого та фактично поставленого газу у квітні 2019 року більше, ніж на 5%, позивач звертався до відповідача з актом-претензією на суму 11826,27 грн. (список пріоритетних згрупованих внутрішніх листів від 16.06.2019, опис вкладення, фіскальний чек та накладна; вручено відповідачу 21.06.2019 згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення).
Розрахунок вказаних сум позивач долучив до позовної заяви (а.с. 40-51, 67, т.1).
ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" не заперечувало проти вищезазначених обставин, однак, просило суд першої інстанції на підставі ст.551 ЦК України та ст.223 ГК України зменшити розмір пені та трьох процентів річних на 95% (а.с. 114-120, т.1) з огляду на низку факторів: 1) ступінь виконання основного зобов`язання боржником; 2) причини неналежного виконання зобов`язання; 3) майновий стан боржника; 4) виняткові та соціально значимі обставини, які стосуються діяльності боржника; 5) недоведеність збитків позивача; 6) надмірність тягаря штрафних санкцій для відповідача.

Згідно з ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок –  відповідно  до звичаїв ділового обороту або інших вимог,  що звичайно ставляться.  
Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В п. 7.1 договору, сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України, а також цим договором.
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України.
Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п.5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також ту обставину, що факт прострочення оплати та розмір заборгованості за договором № 6421/18-КП-15 від 03.10.2018 не заперечується відповідачем, перевіривши правильність розрахунку вказаних сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем вірно нараховано суми пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, а місцевий господарський суд погодився із правомірністю заявлення таких до стягнення.
Разом з тим, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинам першій, другій статті 627 ЦК України   засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.
Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.
Правові позиції щодо застосування вказаних норм було також викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, у якій, зокрема, зазначено наступне:
- для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (п.8.24);
- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33).
Керуючись ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшити на 75% розмір пені (із заявлених 769196,37 грн. до 192299,09 грн.)
При цьому, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається наявність наступних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій:
1) задовго до звернення позивача із позовом у даній справі, відповідач повністю оплатив вартість поставленого позивачем природного газу;
2) відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, спричиненому значною кредиторською та дебіторською заборгованістю. Зокрема, на підтвердження факту скрутного фінансового становища, відповідач додав до матеріалів справи:
- баланси та звіти про фінансові результати за 2019 рік та 9 місяців 2020 року, відповідно до яких збиток відповідача за результатами фінансового звітного періоду за 9 місяців 2020 року становить понад 46 млн. гривень (збільшився на понад 10 млн грн. у порівнянні з аналогічним періодом попереднього року), при цьому поточна кредиторська заборгованість становить понад 386 млн грн., дебіторська заборгованість за послуги – понад 163 млн грн.;
- звіти про нарахування та оплату за спожиту теплову енергію та інші види діяльності за серпень 2019 року та за листопад 2020 року (а.с. 129, 130, т.1), які вказують на розмір заборгованість перед відповідачем по різних категоріях споживачів;
- лист ГУ ДПС України в Івано-Франківській області (а.с. 138, т.1), відповідно до якого станом на 01.01.2020 за відповідачем обліковувався податковий борг в сумі 33302690,17 грн, а також податковий борг, який розстрочено та термін сплати якого не настав в розмірі 484048,74 грн; станом на 01.07.2020 сума податкового боргу складала  40268346,51 грн, сума розстроченого податкового боргу, термін оплати якого не настав 95569,53 грн.;
- довідку від 18.12.2020 № 17/1400 (а.с. 140, т.1), яка свідчить про те, що протягом 2019 року відповідач уклав договори про реструктуризацію заборгованості за поставлену теплову енергію з бюджетними організаціями на загальну суму 87177952,05 грн, з населенням - на загальну суму  5788302, 91 грн; протягом 2020 року з бюджетними організаціями - на загальну суму 179901986, 02 грн, з населенням - на загальну суму 3403440,95 грн;
3) засновником підприємства є Івано-Франківська міська рада, а майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Івано-Франківськ. Основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності підприємства та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу. Як виробник, відповідач постачає теплову енергію населенню, бюджетним установам та іншим споживачам, діяльність відповідача спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, лікарень, інших об`єктів;
4) стягнення пені в заявленому розмірі спричинить додаткове збільшення збитків підприємства;
5) пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення;
6) крім заявленої до стягнення пені, позивач також заявив вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, які також спрямовані на компенсацію позивачу негативних наслідків, пов`язаних з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання;
7) стягнення пені та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань не є основним доходом АТ НАК “Нафтогаз України” і не може безпосередньо впливати на його господарську діяльність.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про можливість зменшення розміру пені.
Стосовно доводів, наведених ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині неповного стягнення пені, із покликанням на порушення судом приписів ст. 233 ГК України та 551 ЦК України, судова колегія зазначає, що даними правовими нормами передбачено право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, а тому посилання скаржника на порушення судом даних норм є необґрунтованим. При цьому, судом першої інстанції враховано всі об`єктивні обставини, які мають значення при прийнятті рішення про зменшення розміру пені.
Стосовно нарахування позивачем та стягнення судом першої інстанції збитків на підставі пунктів 3.13 та п. 5.7 договору, колегія суддів констатує, що таке є обґрунтованим, оскільки випливає з умов договору, розділу 6 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 та підтверджується фактичними обсягами спожитого природного газу, який зафіксований у відповідних актах приймання-передачі.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”.
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.03.2021 у справі №909/1072/20 залишити без змін.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено 10.06.2021.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік