УХВАЛА

08 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  916/2229/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:
позивача - Антимонопольного комітету України  - Данилова К.О.,
відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна": Бараша М.Я., Кислий А.С.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Антимонопольного комітету України (далі - АМК)
на рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2020 
(суддя Літвінов С.В.) та
постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2021
(головуючий суддя - Поліщук Л.В., судді Будішевська Л.О. і Таран С.В.) і
матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" (далі - Товариство)
на постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2021
зі справи № 916/2229/18
за позовом    АМК
до Товариства 
про стягнення 562 582 100 грн. та зобов`язання вчинити певні дії.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Позов було подано про стягнення штрафу у загальній сумі 131 382 650 грн., пені в сумі 431 199 450 грн., а також про зобов`язання Товариства виконати пункти 6, 7, 8 резолютивної частини рішення АМК від 16.12.2016 № 551-р (далі - Рішення № 551-р). 

2. Позов обґрунтовано невиконанням відповідачем у добровільному порядку Рішення № 551-р у справі № 126-26.13/28-16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

3. У подальшому позивач змінив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача штраф у сумі 131 199 450 грн., пеню в сумі 431 199 450 грн. та зобов`язати відповідача виконати пункти 6, 7 та 8 резолютивної частини Рішення № 551-р.

4. У подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог (у зв`язку зі сплатою відповідачем залишку суми штрафу 131 199 450 грн.) і просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 431 199 450 грн. та зобов`язати відповідача виконати пункти 6, 7 та 8 Рішення № 551-р.

5. Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.12.2020 провадження у даній справі в частині зобов`язання відповідача виконати пункти 6, 7 та 8 резолютивної частини Рішення № 551-р закрито на підставі  пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)  у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної  інстанції

6. Рішенням господарського суду Одеської області від 16.12.2020: позов АМК задоволено частково; з Товариства у доход загального фонду державного бюджету України стягнуто пеню в сумі 41 327 826,75 грн.; вирішено питання про розподіл судових витрат; у решті позовних вимог відмовлено.

7. Рішення мотивовано доведеністю позивачем неналежного виконання відповідачем Рішення № 551-р,  що також зумовило нарахування відповідачу пені; разом з тим суд першої інстанції, враховуючи факт часткової сплати відповідачем визначеної Рішенням №551-р суми штрафу, а також період зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу АМК про накладення штрафу, дійшов висновку про часткову необґрунтованість наданого позивачем розрахунку, що стало підставою для часткового задоволення позову.
8. Не погодившись з прийнятим рішенням, АМК звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив зазначене рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги АМК (щодо стягнення пені).
9. Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2021: апеляційну скаргу АМК задоволено частково; рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2020 в даній справі змінено з викладенням пунктів 2, 3 його резолютивної частини в редакції, згідно з якою: стягнуто з Товариства у доход загального фонду державного бюджету України пеню в сумі 72 815 694,75 грн.; стягнуто з Товариства на користь АМК 225 557,41 грн. судового збору. Також стягнуто з Товариства на користь АМК 174 250,98 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
10. Постанову мотивовано обґрунтованістю позовних вимог (щодо стягнення пені) саме в зазначеній сумі. 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
11. У касаційній скарзі до Верховного Суду АМК, зазначаючи про порушення судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права та неврахування ними правових висновків Верховного Суду, просить скасувати оскаржувані судові рішення з даної справи у частині, в якій відмовлено у задоволенні позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АМК.

12. Товариство у касаційній скарзі до Верховного Суду, зазначаючи про прийняття постанови апеляційної інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати відповідну постанову в частині, в якій нею змінено рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2020 у цій справі та залишити це рішення в силі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги АМК 

13. Судами попередніх інстанцій неправильно застосовано (неправильно розтлумачено) положення статей 56 та 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон).

14. Виконання Рішення № 551-р не зупиняється для Товариства у зв`язку з його оскарженням іншим суб`єктом господарювання (компанією Лідертано Холдінгс ЛТД, далі - Компанія).

15. Пеня за прострочення сплати штрафу нараховується від повної суми штрафу та не залежить від часткової його сплати. АМК правильно, і з урахуванням правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду, розраховано суму пені 431 199 450 грн.

16. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/4585/19.

Доводи касаційної скарги Товариства

17. Правова позиція АМК, з якою погодився апеляційний господарський суд, не враховує існування двох періодів виконання рішення АМК (період виконання у добровільному порядку і період після закінчення періоду виконання у добровільному порядку) та специфіку обрахування їх тривалості, передбаченої Законом. 

18. Висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду стосовно визначення тривалості періоду чинності права відповідача на виконання рішень органів АМК у добровільному порядку та дати, коли починається період примусового виконання, відсутні. 

19. Судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми статті 56 Закону; розмір пені,  який має сплатити Товариство, складає 41 327 826,75 грн. 

Відзиви на касаційні скарги
20. АМК у відзиві на касаційну скаргу Товариства: не погоджується з доводами касаційної скарги Товариства, вважає її такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржувані рішення законними, обґрунтованими, вмотивованими в частині, якими  позовні вимоги АМК задоволено; зазначає про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства, оскільки після відкриття касаційного провадження виявилось, що Верховний Суд у своїй постанові виклав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; просить закрити касаційне провадження за  касаційною скаргою Товариства на підставі пункту 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а у випадку розгляду касаційної скарги Товариства по суті її доводів та вимог відмовити в її задоволенні.
21. Товариство у відзиві на касаційну скаргу АМК заперечує проти доводів скаржника, вважає їх необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні касаційної скарги АМК.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

22. Місцевим господарським судом у розгляді справи встановлено й зазначено, зокрема, таке.

22.1. Згідно з Рішенням № 551-р, зокрема: 
- визнано, що з 2013 року по вересень 2015 року (включно) Товариство займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку дистрибуції сигарет відповідно до частини другої статті 12 Закону;
- визнано, що Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 частини другої статті 13 Закону;
- визнано, що Товариство вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 5 частини другої статті 13 Закону;
- за порушення, зазначене в пункті 2 резолютивної частини цього рішення, накладено на Товариство штраф у розмірі 429 306 740 грн.;
- за порушення, зазначене в пункті 3 резолютивної частини цього рішення, накладено на Товариство штраф у розмірі 1 892 710 грн.

22.2. У своєму позові від 28.09.2018 АМК зазначив, зокрема, що на дату звернення до суду відповідач не сплатив штраф у розмірі 131 382 650 грн., у зв`язку з цим позивачем було нараховано до стягнення з відповідача пеню в розмірі 431 199 450 грн. у порядку статті 56 Закону.
22.3. Ухвалою від 15.11.2018 було задоволено клопотання Товариства і провадження в даній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 910/3047/17.
22.4. Ухвалою від 28.09.2020 у зв`язку з надходженням інформації про те, що рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 у справі № 910/3047/17 набрали законної сили, було відновлено провадження у даній справі № 916/2229/18.
22.5. 23.09.2020 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої АМК отримав від відповідача платіжне доручення від 11.09.2020 №1266 про сплату залишку суми штрафу в розмірі 131 199 450 грн., у зв`язку з чим АМК відмовився від позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу у цьому розмірі  та просив суд, зокрема, стягнути з відповідача пеню в розмірі 431 199 450 грн. 
22.6. Копія Рішення № 551-р була надіслана на адресу відповідача 29.12.2016 і отримана ним 10.01.2017.
22.7. Рішення № 551-р оскаржувалося відповідачем до господарського суду міста Києва у межах встановленого для цього строку, який закінчився 10.03.2017.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2017 порушено провадження у справі № 910/3047/17 про визнання недійсним вказаного рішення.
Рішенням названого суду від 31.05.2017 у позові Товариства до АМК відмовлено.
22.8. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.06.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства на рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017, і постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 у справі №910/3047/17 апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 - без змін.
22.9. Ухвалою Верховного Суду від 02.04.2018 у справі №910/3047/17 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства на постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2018 та рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у тій же справі, а постановою Верховного Суду від 19.06.2018 зазначену касаційну скаргу задоволено частково, змінено і викладено резолютивну частину вказаних судових рішень у новій редакції, а саме: "Позов задовольнити частково. Рішення Антимонопольного комітету України від 16.12.2016 зі справи № 551-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" визнати недійсним у частині таких слів, вміщених у пункті 6 цього рішення: "що має базуватися на аналізі співвідношення прибутковості та витрат за кожним напрямом діяльності, виокремлюючи, зокрема реалізацію кінцевим споживачам та реалізацію на умовах самостійного вивозу".
22.10. 14.02.2018 Товариство повторно звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним Рішення №551-р. Ухвалою названого суду від 16.02.2018 за цим позовом було відкрито провадження у справі № 910/1676/18, яке тривало до 07.05.2018.
22.11. Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.07.2018 відкрито провадження у справі № 910/8699/18 за позовом Компанії до АМК про визнання недійсним Рішення №551-р. У зазначеній справі Компанія була визнана позивачем, а Товариство - третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
Розгляд позову Компанії у господарському суді міста Києва тривав до 25.06.2019.
22.12. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою компанії Мегаполіс Юкрейн Інвестмент Лімітед (далі - Компанія МЮІ ЛТД) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.02.2018 та рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі №910/3047/17 за позовом Товариства до АМК про визнання недійсним Рішення №551-р; Компанія МЮІ ЛТД була визнана судом учасником апеляційного провадження.
Розгляд даного апеляційного провадження тривав до 10.09.2020.
22.13. Тобто Компанія і Компанія МЮІ ЛТД, за чиїми позовом та апеляційною скаргою судами було розпочато відповідні позовне і апеляційне провадження про визнання недійсним Рішення №551-р, є сторонами у справах позовного провадження. А відповідні ухвали судів про їх відкриття відповідають вимогам частини п`ятої статті 56 та частини четвертої статті 60 Закону стосовно зупинення виконання Рішення №551-р та зупинення нарахування пені на час здійснення відповідного судового розгляду чи перегляду.
22.14. Проміжком часу прострочення Товариством сплати штрафу є періоди: з 11.06.2017 по 15.06 2017 - 5 днів; з 20.06.2018 по 05.07.2018 - 16 днів, а всього 21 день.
Тому доводи позивача про нарахування пені за 119 днів прострочення сплати штрафу згідно з Рішенням № 551-р є необґрунтованими, а поданий позивачем розрахунок пені - неправомірним.
23. Судом апеляційної інстанції додатково з`ясовано й зазначено, зокрема, таке. 
Перевіривши висновки суду першої інстанції щодо визначення періоду нарахування пені за прострочення сплати штрафу, апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у сумі 72 815 694, 75 грн. з розрахунку:  131 199 450, 00 грн (сума штрафу) х 1,5% х 100% х 37 днів (сумарна кількість днів прострочення).
ДЖЕРЕЛА ПРАВА  

24. Господарський процесуальний кодекс України:

частина четверта статті 236:
- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

частина друга статті 287:
- підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу;

пункт 4 частини першої статті 296:
- суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;

пункт 5 частини першої статті 296:
- суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

25. Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 3007/11(абзац двадцятий), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий).

Крім того, Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі.

26. Звертаючись з касаційною скаргою та обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень зі справи, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, АМК посилався на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/4585/19.

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Водночас посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/4585/19 не знаходить підтвердження, оскільки правовідносини в зазначеній АМК справі, з одного боку, і в даній справі - з іншого не є подібними, ця постанова прийнята хоча й за схожого правового регулювання, але за іншої фактично-доказової бази, ніж у даній справі (інших обставин та поданих на їх підтвердження і досліджених судами доказів), і касаційне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі наведеного припису пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.  

27. АМК та Товариство, обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, зазначили, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду з врегулювання спірних у даній справі правовідносин. 

Однак у зверненні з касаційними скаргами АМК та Товариством залишено поза увагою  те, що висновки щодо розміру, порядку та термінів сплати пені за прострочення сплати штрафу неодноразово викладалися в постановах Верховного Суду, зокрема, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 27.08.2019 у справі № 922/3685/18,  від 16.04.2019 у справі № 910/11550/18, від 12.12.2019 у справі №  916/2918/18, від 28.02.2018 у справі №  914/607/17, від 26.09.2019 у справі №  915/1909/18, від 04.07.2019 у справі № 910/14288/18, від 11.11.2019 у справі  № 911/9/19, від 20.03.2018 у справі №  904/6668/17 та інших.

Зважаючи на те, що наведена скаржниками підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Суд на підставі пункту 4 частини першої статті 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АМК та Товариства на рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2020 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 у справі № 916/2229/18.

28. Посилання Товариства на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" не приймається Судом, оскільки згадана постанова пленуму Вищого господарського суду України не містить висновків щодо застосування норм права в постановах Верховного Суду - у розумінні частини четвертої статті 236 ГПК України.

29. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах "Ейрі проти Ірландії", п.24, Series A N32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, N 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №   910/4647/18).

30. У зв`язку з тим, що касаційні провадження зі справи закриваються, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).  

Керуючись статтями 234, 235, пунктами 4 та 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Антимонопольного комітету України та товариства з обмеженою відповідальністю "Тедіс Україна" на рішення господарського суду Одеської області від 16.12.2020  та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 у справі  № 916/2229/18.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                 В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                 І. Булгакова

Суддя                                                                                                                  Б. Львов