ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1633/21 Справа № 173/189/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання - Бондаренка В.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Міністерство фінансів України про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, прокуратури чи суду,-
                                     В С Т А Н О В И Л А:
       У січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Міністерство фінансів України про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, прокуратури чи суду.
       В обґрунтування позову зазначила, що 25 квітня 2013 року заступником начальника слідчого відділу Верхньодніпровського районного відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області Писаревським В.Е., ОСОБА_1 було повідомлено про підозру щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, яке виразилося у скоєнні службової недбалості, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, окремих громадян та державним інтересам.
       13 березня 2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_1 , було закрито, внаслідок відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.
       З 25 квітня 2013 року по 13 березня 2019 року позивач перебувала у процесуальному статусі «обвинувачена», у постійній напрузі і пригніченому нервовому стані, не маючи жодної змоги захищатися від пред`явленого їй обвинувачення, повернути своє чесне ім`я та репутацію, що постійно завдавало їй моральних та душевних страждань, матеріальної шкоди та невпевненості у завтрашньому дні, демократичних, європейських засадах української держави, її правоохоронних органів та кримінального процесуального законодавства.
       Вважає, що органами державного обвинувачення та суду, було грубо порушено її право на проведення судового розгляду у продовж розумного строку. На підставі чого їй було завдано матеріальної та моральної шкоди.
       Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , просила суд стягнути із Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 - 350 000.00 (триста пятдеся тисяч) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. 
       Стягнути із Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , 130 400 (сто тридцять тисяч чотириста) грн., на відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги (а.с. 1-21).
       Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Міністерство фінансів України про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, прокуратури чи суду - задоволено частково.
       Стягнуто із Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 - 350 000.00 (триста п`ятдесят тисяч) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.
       Стягнуто із Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 65 200.00 (шістдесят п`ять тисяч двісті) грн., на відшкодування витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору (а.с. 198-211).
       Не погоджуючись із рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом не враховано норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" внаслідок чого розмір моральної шкоди позивачеві безпідставно завищено (а.с. 121 - 128).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2013 року заступником начальника слідчого відділу Верхньодніпровського районного відділу ГУ МВС України в Дніпропетровській області Писаревським В.Е., позивачеві було повідомлено про підозру щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, яке виразилося у скоєні службової недбалості, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, окремих громадян та державним інтересам, що підтверджується копією повідомлення про підозру.
       16 травня 2013 року ОСОБА_1 було вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013040430000132 від 17 січня 2013 року.
       16 травня 2013 року, органами обвинувачення було направлено обвинувальний акт до суду.
       Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 року, в судовому засіданні було задоволено клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, при цьому судом в резолютивній частині ухвали суду, не конкретизовано з яких підстав закрито кримінальне провадження, а лише в мотивувальній частині, зазначено, що у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою ( ст. 284 ч. І п.4 КПК України).
       Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року, ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 року, уточнено «кримінальне провадження за обвинувальним актом старшого прокурора прокуратури Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області за обвинуваченням ОСОБА_1 , закрити, замінити словами «кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 , за ст. 367 ч. 1 КК України, - закрити у зв`язку із набранням чинності Закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинене особою, на підставі п.4 ч. 1 ст. 284 КПК України».
       Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2015 року, ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року, скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції.
       Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 12013040430000132 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 367 КК України, повернуто прокурору, для усунення недоліків, чим продовжив безпідставну судову тяганину у даній справі.
       Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року, ухвалу Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року, якою було повернуто прокурору обвинувальний акт за ст.367 ч.І КК України, щодо ОСОБА_1 , як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КК України, скасовано. Призначено по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_1 за ст. 367 ч. 1 КК України новий розгляд в суді першої інстанції.
       Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2017 року кримінальне провадження було призначено до судового розгляду, а в задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження у зв`язку із декриміналізацією, відмовлено.
       Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_1 , було закрито, внаслідок відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, як обвинуваченої, протягом 71 місяця 8 днів нормальний уклад життя позивача був порушений, тому на її користь підлягає стягненню моральна шкода, визначена відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у розмірі не меншому однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством, у зв`язку з чим суд визначив розмір відшкодування в сумі 350 000,00 грн., який є співмірним та достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу.
       Колегія суддів погоджується з такими з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
       За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
       Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
       Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
       Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
       Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
       Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
       Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
       Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
       Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
       Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» яким встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4 723 гривні.
       З урахуванням вище наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що внаслідок заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку із безпідставним перебуванням позивача під слідством та судом, вона підлягає відшкодуванню за 71 місяць 8 днів із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто на 2020 рік, яка становила 4723 грн.
       На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, зокрема враховуються стан здоров`я позивачки, тяжкість виражених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер немайнових втрат ( їх тривалості майже шість років, можливості відновлення). 
       Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" внаслідок чого розмір моральної шкоди позивачеві безпідставно завищено, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції в повному обсязі, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, положень обчислення шкоди, визначився з розмір такої шкоди.
       Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
       Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - залишити без задоволення.
       Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: