ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«07» червня 2021 року
м. Харків
справа № 646/6729/19
провадження № 22ц/818/2637/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -             Котелевець А.В., Хорошевського О.М., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачі – ОСОБА_2 , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року в складі судді Теслікової І.І.
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 29 березня 2019 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ-3302» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Гордієнківська № 36 в м. Харкові, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року у справі № 646/2381/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначив, що в результаті пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , йому, як власнику, завдано майнової шкоди.

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 34С від 19 червня 2019 року, виконаного суб`єктом судово-експертної діяльності ОСОБА_3 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді від 29 березня 2019 року складає 73 824,81 грн. За проведення даного дослідження ним сплачено 2500,00 грн.

Вказав, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль винного був забезпечений діючим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АМ/9597677 від 31 грудня 2018 року, виданий Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Посилався на те, що страховик провів огляд його автомобіля та при розрахунку розміру страхового відшкодування включив знос 47%. Таким чином, розмір страхового відшкодування склав 22 771,14 грн – 2000,00 грн франшиза = 20 771,14 грн, а без зносу – 35 700,54 грн, тобто страховик не доплатив необхідної суми згідно проведеного страховою компанією розрахунку 10 929,40 грн.

Вважав, що йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5000,00 грн.

Просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 40 124,27 грн (різниця між страховою виплатою та нанесеною матеріальною шкодою); стягнути на його користь з ОСОБА_2 сплату за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500,00 грн; стягнути на його користь з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» недоплачене страхове відшкодування 10 929,40 грн; стягнути на його користь з ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави в особі Державної судової адміністрації судовий збір в розмірі 768,4 грн; в іншій частині позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати в частині стягнення матеріальної шкоди, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути на його користь з ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 40 124,27 грн (різниця між страховою виплатою та нанесеною матеріальною шкодою) та сплату за проведення автотоварознавчого дослідження 2500,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема, висновку експерта та поясненням ОСОБА_4 , який не заперечував проти вказаного висновку та не звертався до суду з клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

За змістом апеляційної скарги рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 40 124,27 грн (різниця між страховою виплатою та нанесеною матеріальною шкодою) та сплати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500,00 грн, а тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині – скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами суму різниці між страховою виплатою та нанесеною матеріальною шкодою, що підлягає стягненню з винної особи, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 березня 2019 року ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ГАЗ-3302» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вулиці Гордієнківська № 36 в м. Харкові, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року у справі № 646/2381/19 визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн (а.с.9, 51)

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля марки «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с.5, 47).

Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 вбачається, що з 16 вересня 2011 року власником автомобіля марки ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 (а.с.103).

Разом з тим цивільно – правову відповідальність за цим автомобілем покладено на ОСОБА_6 за полісом № АМ/9597677 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 100 000,00 грн, франшизою – 2000,00 грн, яка застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (а.с.82, 99).

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 34С, складеного 19 червня 2019 року судовим експертом Бочаровим С.М., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 73 824,81 грн. Дослідження проводилось на підставі договору, укладеного між суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 № 54/19 від 20 травня 2019 року (а.с.10-17, 52-59).

З ремонтної калькуляції № 34С/2019 від 19 червня 2019 року вбачається, що вартість ремонту становить 67 928,07 грн (а.с.60-62); вартість робіт з експертного автотоварознавчого дослідження - 2500,00 грн, яку сплачено, про що між фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складено акт від 19 червня 2019 року (а.с.78).

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 29 березня 2019 року (а.с.100).

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з заявою про страхове відшкодування (а.с.101).

01 квітня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 29 березня 2019 року (а.с.102).

Протоколом (актом) огляду транспортного засобу від 01 квітня 2019 року підтверджується огляд автомобіля «TOYOTA HIGHLANDER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за участю представника Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та власника транспортного засобу ОСОБА_1 , згідно якого встановлено відповідні пошкодження (а.с.115).

За розрахунком страхового відшкодування, складеного Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» від 17 квітня 2019 року сума страхового відшкодування складає 20 771,14 грн (а.с.116).

18 квітня 2019 року Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» складено страховий акт № ОЦВ-19-2059/1, за яким суму страхового відшкодування визначено в розмірі 20 771,14 грн (а.с.117).

05 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту 100 000, 00 грн (а.с.80, 118).

Як вбачається з відповіді Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» № 09-02-16/8793 від 04 вересня 2019 року, наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 34С від 198 червня 2019 року, складений судовим експертом ОСОБА_7 не прийнято до розгляду, оскільки відсутня вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, а також пошкодження фари правої не зафіксовано в протоколі огляду від 01 квітня 2019 року та було встановлено, що зазначена деталь вже підлягала ремонту до настання події від 29 березня 219 року (а.с.80, 119).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У статті 29 Закону № 1961-IV зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Частиною третьої статті 988 ЦК України передбачено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика).

Пунктом 2.3 Методики передбачено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Як вбачається з пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Частиною другої статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі, іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Частинами першої, другої статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, страховий випадок стався з вини ОСОБА_2 , відповідальність якого застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 31 грудня 2018 року № АМ/9597677 з Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Фактично не погодившись із визначеним страховою компанією розміром страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до експерта з метою визначення реального розміру матеріального збитку в результаті пошкодження його транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 34С від 19 червня 2019 року, який наданий на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, внаслідок його пошкодження складає 73 824,81 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_2 різниці між страховою виплатою та нанесеною матеріальною шкодою в розмірі 40 124,27 грн, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем висновок експерта не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Однак, як вбачається з положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Матеріали справи свідчать про те, що позивач, керуючись вимогами статті 106 ЦПК України надав висновок експерта, складений на його замовлення. ОСОБА_2   в свою чергу належних та допустимих доказів на спростування висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 34С від 19 червня 2019 року не надав, не спростував визначений розмір матеріального збитку, а отже не довів, що розмір матеріального збитку визначено експертним дослідженням неправильно.

Крім того, відповідач не скористався своїм правом та не порушував клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування результатів дослідження № 34С від 19 червня 2019 року. Такого клопотання не надано і в суді апеляційної інстанції.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем доведено розмір, завданих йому збитків, а також судом апеляційної інстанції визнано висновок експертного автотоварознавчого дослідження допустимим та достовірним письмовим доказом, що обґрунтовує розмір заподіяних збитків.

Таким чином, оскільки обов`язок відшкодування ОСОБА_1 різниці між фактично заподіяною матеріальною шкодою і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) покладено на ОСОБА_2 , з нього на користь позивача підлягає стягненню 40 124,27 грн (різниця між страховою виплатою та нанесеною матеріальною шкодою). При цьому судова колегія виходить суто з вимог та доводів апеляційної скарги і заявлених позивачем позовних вимог.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 127/11715/19 (провадження № 61-3481св20).

Оскільки позивач для визначення розміру завданого матеріального збитку внаслідок пошкодження належного йому транспортному засобу поніс витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2500,00 грн, які документально підтвердженні, а завдяки цьому дослідженню доведено суму матеріальної шкоди, то вказані витрати підлягають також відшкодуванню з винної особи, ОСОБА_2 .

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено та позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди задоволено на 79,59%, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 611,57 грн та апеляційної скарги в розмірі 917,36 грн, а всього 1528,93 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 січня 2021 року в оскаржуваній частині – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 124,27 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 2500,00 грн витрат на проведення автотоварознавчого дослідження.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1528,93 грн судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                А.В. Котелевець

О.М. Хорошевський 

Повний текст постанови складено 07 червня 2021 року.