ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 р. 	Справа № 440/4304/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2020, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 17.09.20  по справі № 440/4304/20
за позовом                ОСОБА_1  
до               Міністерства оборони України      
третя особа:                 ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі також - відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.06.2020 за № 90 пункт 8;
          - зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано пункт 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.06.2020 за № 90, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 24.04.2020, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме з 24.04.2020.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не враховано приписи п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку № 975, а також те, що позивачу первинно встановлено процент втрати працездатності з 15.07.2015 і повторний огляд та групу інвалідності встановлено 28.04.2020, тобто понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Просить врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19, від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957.
Позивач та третя особа правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалися.
На виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2021 року відповідачем надано витяг з протоколу засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 23.10.2015 за № 46, лист КП «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради від 11.05.2021 за № 444, лист АТ «Державний експортно-імпортний банк України» № 008/15-16 від 13.05.21, виписку з рахунку за період з 01/11/2015 – 30/11/2015.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 в період з 07.09.2014 по 26.09.2014; з 14.11.2014 по 22.05.2015; з 23.05.2015 по 23.06.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 № 0501/14/1473 від 28.02.2020. 
Із довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 від 17.06.2015 за № 18/1476, виданої командиром Військової частини польова пошта НОМЕР_2 слідує, що 25.09.2014 під час виконання бойового завдання в зоні проведення АТО на посту в м. Щастя Луганської області спрацювала сигнальна ракета, в ході перевірки потрапив на розтяжку, внаслідок чого отримав мінно-вибухову травму (вогнепально-осколкове поранення верхньої третини правого стегна). 
Згідно із витягом з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 23.05.2020 за № 156 підтверджено, що поранення солдата запасу ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 17.06.2015 № 18/1476, пов`язане із захистом Батьківщини. 
15.07.2015 позивачу встановлено 5 % втрати працездатності без встановлення групи інвалідності.
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 703698 від 28.04.2020 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 24.04.2020, причина інвалідності: поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. 
У зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, 18.05.2020 позивач звернувся до відповідача, через Полтавський ОВК, із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. 
Відповідно до пункту 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.06.2020 за № 90, солдату в запасі ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Про прийняття вказаного рішення позивачу повідомлено листом Полтавського ОВК від 24.07.2020 за № 12/1924.
Не погодившись з рішенням Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як інвалід другої групи, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме з 24.04.2020.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду (2) групи інвалідності з 24.04.2020 після встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 за № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012, № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 за № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
З огляду на викладене вище, Верховним Судом у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 зроблено висновок про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991, № 2011-XII:
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Як убачається із вказаних вище висновків, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати ОГД шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.
Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.
Проте, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату ОГД, в тому числі з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином, дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.
З огляду на зазначене вище, дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.
Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.
При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання ОГД, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.
Таким чином, виходячи з чинного на час виникнення спірних правовідносин правового регулювання, можна зробити наступні висновки:
- встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати ОГД;
- встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату ОГД з урахуванням раніше виплаченої суми;
- дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 1.380.2019.006957.
У цій справі позивачу 15 липня 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК первинно встановлено 5 % втрати працездатності. 
На запит представника Міноборони Комунальним підприємством «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» надано відповідь від 11.05.2021 за № 444.
Відповідно до зазначеного листа «КП «Полтавський обласний центр медико-соціальної експертизи» Полтавської обласної ради» повідомляє, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , вперше був оглянутий обласною МСЕК №2 13.07.2015.
Враховуючи ступінь функціональних порушень органів та систем йому визначено 5 % ступені втрати працездатності відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.06.2012 за № 420 «Про затвердження Порядку та Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків».
Довідка про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках сер. ВМ-1 №000919 (страхувальнику та застрахованій особі) надані ОСОБА_1 особисто. Видача дублікатів довідок чинним законодавством не передбачена.».
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 46 від 23 жовтня 2015 року солдату ОСОБА_2 (вч НОМЕР_1 ) призначено одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 5 % втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталася 25.09.2014, на підставі довідки МСЕК серія ВМ-І № 000919 від 15.07.2015 в сумі 4263,00 грн.
У листі АТ «Державний експортно-імпортний банк України» зазначено, що 04.11.2015 на рахунок НОМЕР_3 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_4 ) зараховано кошти у сумі 4263,00 грн, згідно з відомостями про зарахування заробітної плати за листопад 2015 року, що підтверджується випискою з рахунку за період з 01/11/2015 – 30/11/2015.
Колегія суддів зазначає, що на час первинного встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивачу (15 липня 2015 року) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. 
Отже, оскільки з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивачу (15 липня 2015 року) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (28 квітня 2020 року) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
За таких обставин, рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є правильним. 
Враховуючи викладене вище, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги щодо зазначених обставин приймаються колегією суддів у якості належних.
Щодо посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на правові позиції Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 240/10786/19 та від 28.05.2020 у справі № 240/10373/19, колегія суддів зауважує, що виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції, слід виходити з того, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, про що зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про відмову в задоволенні позову.
Враховуючи те, що спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, керуючись статтею 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат не вирішується.  
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 440/4304/20 - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін