УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5057/20 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П. 
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                               суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №279/5057/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П. у м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4 000 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовувала тим,  що з 15 жовтня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Донька проживає разом із нею та знаходиться її повному утриманні, а відповідач з 2019 року проживає окремо. Батько дитини, тобто ОСОБА_2 , фізично здоровий, працездатний та має можливість сплачувати аліменти. Просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі з тих підстав, що ОСОБА_2 працює неофіційно та має мінливий нерегулярний дохід. 

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовільнити та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4 000 грн. на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Доводи апеляційної скарги ґрунтує на тому, що для того, щоб суд вирішив питання про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, має бути висловлена з цього приводу воля позивача у відповідній вимозі, що й було нею зроблено. Однак, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених нею позовних вимог та самостійно визначив спосіб стягнення аліментів всупереч вимогам ст.181 СК України, призначивши аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача. Крім того, відповідачем не надано належних доказів неможливості сплачувати аліменти у визначеному нею у позові розмірі. Вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а 1 200 грн. є недостатнім розміром аліментів для утримання дитини.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що іншого доходу, крім заробітної плати, він не має, а 1 200 грн., які він може сплачувати в якості аліментів становлять приблизно 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визнає свій обов`язок сплачувати аліменти, але не погоджується з розміром, на якому наполягає позивач.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції стягнув із батька на користь матері на утримання доньки аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, а не у твердій грошовій сумі 4 000 грн., як просила позивач, та не з липня 2019 року, а з 15 жовтня 2020 року.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з мотивів, які викладені вподальшому.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (зі змісту частини другої статті 141 СК України).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина перша статті 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя ст.182 СК України).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.5).

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовною заявою, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 4 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з липня 2019 року і до повноліття дитини, тобто в твердій грошовій сумі (а.с.1-3).

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив постановити рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; в разі визначення судом твердої грошової суми до стягнення, просив її розмір встановити - 1 200 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини (а.с.15-17).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить лише від вибору одержувача аліментів, тобто у даному випадку від ОСОБА_1 . При цьому наразі для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має значення, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

Довідкою Ушомирської сільської ради від 07 жовтня 2020 року №454 підтверджується, що дочка проживає з матір`ю, тобто позивачем (а.с.6). 

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Отже, змінивши спосіб присудження аліментів, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом позову ОСОБА_1 , порушивши положення частини третьої ст. 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

При ухваленні рішення суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, зокрема статей 181, 182, 184 СК України, оскільки надав перевагу посиланням відповідача на його скрутне матеріальне становище, залишаючи поза увагою інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення. 

Витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не включений до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Натомість статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, слід враховувати загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку.

ОСОБА_2 у жодний спосіб не спростував твердження позивача про те, що є фізично здоровим, працездатним, офіційно працевлаштований та має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки. 

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи міститься довідка ТзОВ «ЕР» про те, що з 16 жовтня 2020 року відповідач має основне місце роботи та йому, зокрема, у листопаді та грудні 2020 року була нарахована заробітна плата по 5 000 грн. за кожний місяць (а.с.58).

Відомості, які отримані за клопотанням позивача із Коростенської ДПІ Головного управління ДПС у Житомирській області, хоча не спростовують вищевказану довідку товариства, але й не надають додаткової інформації, яка була б достатня для присудження аліментів у розмірі, якому просить позивач, тобто 4 000 грн. (а.с.64-65). 

Разом із тим, запропонований відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу розмір аліментів для батька дитини на рівні 1 200 грн. у місць не можна вважати достатньою матеріальною допомогою, яка дозволить забезпечити дочці гармонійний розвиток. Дівчинка досягла віку десяти років. Виходячи навіть із загальновідомих обставин вартості щоденних потреб на харчування, одяг, житлово-комунальні послуги тощо, вже не обговорюючи питання потреб на сучасний розвиток для адаптації дитини у суспільстві, апеляційний суд не може погодитися із пропозицією відповідача, оскільки така суперечить найвищим інтересам ОСОБА_3 .

Положення ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють у разі стягнення аліментів утримувати із заробітної плати боржника 50%.

Із огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що буде справедливим наразі стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 аліменти у розмірі 2 500 грн., що не буде перевищувати 50% від щомісячної заробітної плати платника аліментів та позивач не довела, що відповідач здійснює витрати, які перевищують його дохід. Судове ж рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

 Частиною першою ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася за присудженням (стягненням) аліментів на утримання дитини. Позов пред`явила 15 жовтня 2020 року, а тому законним є присудження аліментів саме з цієї дати, як правильно вчинив суд першої інстанції, а прохання апеляційної скарги з цього приводу не відповідає положенням закону та підставам позову. 

У зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції положень частини третьої ст.181 СК України, невідповідністю висновків суду обставинам справи рішення суду першої інстанції скасовується та ухвалюється нове судове рішення, яким позов задовольняється частково та з відповідача на користь позивача присуджуються аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі - 2 500 грн., а у задоволенні решти позову відмовляється, що відповідає приписам ст.376 ЦПК України. 

На підставі пункту третього частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, а тому відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави стягується судовий збір у розмірі 1324,26 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Згідно з п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про стягнення аліментів (п.3 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 2 500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) в дохід держави 1 324 грн. 26 коп. судового збору.
У задоволенні решти позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                  Судді: