16.06.21
22-ц/812/1101/21
Справа №477/1713/19                          Головуючий у 1-й інстанції Саукова А. А.
Провадження №22-ц/812/1101/21                  Доповідач апеляційного суду Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року                                                                               м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої: Ямкової О. О.,
суддів: Колосовського С. Ю., Шаманської Н. О.,  
із секретарем: Лівшенком О. С., 
за участю: представника позивача – ОСОБА_1 , 
відповідача – ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_2  
на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Саукової А. А. в місті Миколаєві о 16.00 годині хвилин, із складенням його повного тексту 25 березня 2021 року,  по справі 
за позовом 
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , 
Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області
(далі - Воскресенська селищна рада),
третіх осіб - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області
(далі - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області),
Державного реєстратора Воскресенської селищної ради Вітовського району 
Миколаївської області Ясляр Ганна Вікторівна
(далі - держреєстратор Ясляр Г. В.)
про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності, 

В С Т А Н О В И Л А:

9 липня 2019 року ОСОБА_4 , від імені якої діяв адвокат Кондрашов Г. Г., звернулася до суду з позовною заявою до Воскресенської селищної ради, ОСОБА_2 , треті особи: Воскресенська селищна рада, ГУ Держгеокадастру у Миколаївської області, яку у березні 2021 року уточнила, та просила визнати незаконним та скасувати рішення Воскресенської селищної ради №11 від 15 серпня 2018 року в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах території АДРЕСА_1 , а також скасувати державну реєстрацію в Державному реєстрів речових право на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі право на земельну ділянку з кадастровим номером 4823355300:07:002:0112, яке зареєстровано за відповідачкою.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_2 , та земельна ділянка, на якій він розташований, загальною площею 0,15га, на підставі державного акту, отриманого нею 5 листопада 2007 року, та у подальшому зареєстрованого у відповідному законом порядку.
У зв`язку із змінами у земельному законодавстві, які відбулися у 2013 році, та введенням Державного земельного кадастру, позивачка звернулась для внесення відомостей про право власності на належну їй земельну ділянку до державного кадастрового реєстратора, який, разом з тим, 3 травня 2019 року прийняв рішення про відмову у внесенні таких відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки під час виконання реєстраційних дій з`ясувалось, що належна ОСОБА_4 ділянка з кадастровим номером 4823355300:07:002:0170 на 41,3661% перетинається з земельною ділянкою з кадастровим номером 4823355300:07:002:0112, що надана із земель комунальної власності, та право власності на яку 17 вересня 2018 року за рішенням Воскресенської селищної ради набуто відповідачкою ОСОБА_2 ..
Посилаючись на ці обставини, позивачка зазначала про порушення свого права власності, у зв`язку з передачею у власність відповідачці ОСОБА_2 частини належної їй земельної ділянки, яка не перебувала в комунальній власності, а тому просила задовольнити її уточнені позовні вимоги.
У поясненнях на позовну заяву третя особа ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області вважало позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, а її доводи необґрунтованими, та вказувало, що всупереч вимогам статті 118 ЗК України, в редакції, що діяла на час набуття ОСОБА_4 права власності на спірну ділянку, позивачкою не отримувалося дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та відповідні погодження, і як наслідок така документація не затверджувалася. За такого, вважало, що ОСОБА_4 не пройшла всі етапи процедури визначеної законодавством для набуття права власності на земельну ділянку, а тому законність отримання нею державного акту на право власності на земельну ділянку є сумнівною.
Також звертало увагу суду, на те, що позивачкою обрано не вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки у відповідності до положень частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується лише у разі: поділу або об`єднання земельних ділянок, та якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника, та скасування реєстрації на підставі рішення суду законом не передбачено.
Державний реєстратор Ясляр Г. В. проти заперечення позову не заперечувала.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 грудня 2019 року відмовлено в поновленні строку для надання відзиву на позовну заяву та у прийнятті зустрічного позову.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 січня 2020 року задоволено клопотання представника відповідачки ОСОБА_2 , та зупинено провадження по справі до розгляду іншої справи за позовом ОСОБА_2 ..
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 серпня 2020 року відновлено провадження у цієї справі, після набрання законної сили рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2020 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у іншій цивільній справі.
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року позов ОСОБА_4 задоволено, ухвалено про визнання незаконним та скасування рішення ХХІ сесії Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області 8 скликання від 15 серпня 2018 року №11 в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах території АДРЕСА_2 . Скасована державна реєстрація прав на земельну ділянку з кадастровим номером 4823355300:07:002:0112 в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі. 
Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що заявлений позов відповідає способам захисту передбаченим статтею 16 ЦК України, а у справі наявні підстави: для скасування рішення селищної ради, у зв`язку із передачею у власність відповідачці частини земельної ділянки, яка не була вільною, так як належить на праві власності позивачці; та скасування реєстрації земельної ділянки, наданої у власність з порушенням встановленої процедури, що безпосередньо передбачено положеннями частини 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Не погодившись з таким рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку підписала особисто та від її імені скаргу підписала адвокатка Федорова І. В., в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначали, що позивачкою належним чином не доведено обставин, на які вона посилається як на підстави позову.
Звертали увагу суду на той факт, що оскільки рішення про затвердження технічної документації на земельну ділянку передану у власність ОСОБА_4 не приймалося і таку документацію ОСОБА_4 на затвердження до Воскресенської селищної ради не надавалося, то земельну ділянку позивачка в установленому порядку не отримувала. Відтак, порушень прав власності позивачки наданням у власність відповідачки земельної ділянки у встановленому законом порядку, не відбулося, а тому підстави для визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, відсутні.
Звертали увагу суду, що позивачка тривалий час, з 2007 року не здійснювала реєстрацію права власності на надану їй земельну ділянку та пропустила річний термін для здійснення такої реєстрації, звернувшись за реєстрацією лише в 2019 році.
Наголошували на тому, що суд першої інстанції при вирішенні справи по суті не врахував зміни в законодавстві, що відбулись, зокрема щодо припинення видачі державних актів на право власності на землю.
У відзиві на подану апеляційну скаргу позивачка, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу, і тому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. 
При вирішенні справи судом встановлено, що ОСОБА_5 є власницею 2/9 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , яке набула на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 18 липня 2000 року, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та 7/9 цього ж будинку - на підставі договору купівлі-продажу, який уклала 12 квітня 2005 року з ОСОБА_7 (т. 1 а.с.11-15).
Рішенням Воскресенської селищної ради Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області №14 від 20 квітня 2007 року позивачці дозволено виготовити технічну документацію із землеустрою з передачі земельних ділянок у власність (т.1 а.с.24-26).
Відповідно до державного акту ЯЕ №909442 від 5 листопада 2007 року, виданого на ім`я позивачки на підставі вищенаведеного рішення селищної ради, остання є власницею земельної ділянки площею 0,15 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованого по АДРЕСА_2 . Державний акт зареєстровано у відповідному на той час порядку, у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010701510943 (т.1 а.с.27).
У подальшому, 24 квітня 2019 року, у зв`язку зі змінами щодо порядку реєстрації прав власності на земельні ділянки, ОСОБА_4 звернулася із відповідною заявою до державного кадастрового реєстратора (т.1 а.с.28). Але, 3 травня 2019 року рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за № РВ-4800549742019 ОСОБА_4 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через невідповідність електронного документа встановленим вимогам, а саме знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Зазначено, про перетин ділянок з ділянкою 4823355300:07:002:0112, де площа співпадає на 41,3661% (т.1 а.с.29-30). 
Внаслідок відмови державного кадастрового реєстратора здійснити реєстрацію прав власності у Державному земельному кадастрі за позивачкою, останньої стало відомо про складення проекту із землеустрою та його затвердження з передачею у власність земельної ділянки, площа якої накладається на належну їй земельну ділянку, - відповідачці ОСОБА_2 .
Дійсно, у справі встановлено, що на підставі звернення ОСОБА_2 Воскресенською селищною радою Вітовського району Миколаївської області прийнято рішення №11 від 15 серпня 2018 року, яким відповідачці затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0, 0607 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в межах території смт. Воскресенське, з кадастровим номером 4823355300:07:002:0112 в натурі (на місцевості). Право власності відповідачки на цю земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі 29 березня 2017 року та у Державному реєстрі речових прав на нерухомість 17 вересня 2018 року, незважаючи на наявність помилки у рішенні ради при вказані кадастрового номеру земельної ділянки, але його вірного зазначення у відповідних реєстрах ( т. 1 а.с.34-36, 41-45, т. 2. а.с.73-78). 
За положеннями статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Положеннями статті 123 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що передача земельних ділянок відбувається шляхом прийняття рішення на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Відповідно до частини 1 статті 126 ЗК України (в редакції чинній на час оформлення позивачкою права власності на земельну ділянку) встановлено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 травня 2020 року, залишеним без зміни постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 , пред`явленого нею до ОСОБА_4 , Воскресенської селищної ради, та ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_4 ( т. 1 а.с.210-220).
У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За такого доводи апеляційної скарги щодо набуття позивачкою у власність земельної ділянки з порушенням встановленої процедури є неспроможними.
Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
За наведених обставин, судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент передачі спірної ділянки відповідачці ОСОБА_2 у власність, частина цієї ділянки не була вільною, та не належала до комунальної власності, оскільки була набута у законний спосіб, та значно раніше, позивачкою ОСОБА_4 .. 
Відповідно до положень частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
За такого місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині затвердження ОСОБА_2 технічної документації та надання земельної ділянки у власність.
Такими же обґрунтованими висновками є висновки суду першої інстанції в частині скасування державної реєстрації таких прав.
Так, за положеннями статей 193, 194 ЗК України державний земельний кадастр є єдиною державною геоінформаційною системою відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, призначенням якого є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
Зазначені норми кореспондуються зі змістом статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», де за положеннями частини 10 статті 24 цього Закону, зі змінами та доповненнями станом на 5 грудня 2019 року, визначається, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, в тому числі, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Відтак, задовольняючи позовні вимоги про скасування державної реєстрації прав на землю, яка у незаконній спосіб була виділена відповідачці ОСОБА_2 , суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, та не порушив норми процесуального права, а його висновки в цій частині рішення є обґрунтованими. 
Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а також до особистого помилкового тлумачення норм законодавства, а тому не впливають на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча                                                          О. О. Ямкова
Судді                                                                  Н. О. Шаманська
С. Ю. Колосовський