Номер провадження: 22-ц/813/4852/21 
Номер справи місцевого суду: 522/9882/13-ц
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2013 року, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі – ПАТ КБ «Надра») звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 05/03/2008/840-К/340 від 20.03.2008 р. в розмірі 346509,32 доларів США, що за курсом НБУ становить 2769648,99 гривень, а також судовий збір в розмірі 3441 гривень. (Том І: а.с.3-6)
У вересні 2013 року,   ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просили суд розірвати Кредитний договір № 05/03/2008/840-К/340 від 20.03.2008 р. та зобов`язати Банк повернути затрати ОСОБА_1 , які він поніс укладаючи даний договір в сумі 92 433 грн. (Том І: а.с.76-82)
Ухвалою суду від 12.09.2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про розірвання кредитного договору було залишено без розгляду (Том І: а.с. 184). 
       Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2018 року позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», код ЄДРПОУ 20025456 заборгованість за кредитним договором № 05/03/2008/840-К/340 від 20.03.2008 р. в розмірі 346509,32 доларів США, що за курсом НБУ становить 2769648,99 (два мільйони сімсот шістдесят дев`ять тисяч шістсот сорок вісім грн. 99 коп.) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», код ЄДРПОУ 20025456 судовий збір у розмірі 1720,50 (одна тисяча сімсот двадцять грн. 50 коп.) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», код ЄДРПОУ 20025456 судовий збір у розмірі 1720,50 (одна тисяча сімсот двадцять грн. 50 коп.) гривень.
       Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2018 року - залишено без задоволення (Том ІІ: а.с. 13-15).
Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2018 року повністю та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ПрАТ КБ «Надра» - залишити без задоволення. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 27.05.2021 року з`явився апелянт – ОСОБА_1 .
Представник ПАТ КБ «Надра» явку свого представника в судове засідання суду апеляційної інстанції не забезпечив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 
Відповідач ОСОБА_2 викликались до суду в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а саме шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ТомІІ: а.с. 123-126).
Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.
Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення представника ПАТ КБ «Надра» та  ОСОБА_2  про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.
За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.
Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.
За таких обставин, обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника ПАТ КБ «Надра» та  ОСОБА_2 . 
Заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване заочне рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 20.03.2008 р. між ВАТ „Комерційний банк „Надра”, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство „Комерційний банк „Надра” та ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 05/03/2008/840-К/340, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 195224,40 доларів США, зі сплатою 12,89 % річних, строком до 19.03.2026 р. (а.с.12-16).
Згідно іпотечного договору від 20.03.2008 р. ОСОБА_1  передав в іпотеку нерухоме майно, а саме дві земельні ділянки, площею по 0,10 га, що розташовані на території Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (а.с. 17-21).
Відповідачка ОСОБА_2  виступила поручителем ОСОБА_1 за кредитним договором № 05/03/2008/840-К/340 від 20.03.2008 р., про що було укладено договір поруки № 05/03/2008/840-П/340 від 20.03.2008 р. (а.с. 22- 23).
Згідно розрахунків наданих позивачем, станом на 13.03.2013 р. на його користь підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів загальна заборгованість за кредитним договором № 05/03/2008/840-К/340 від 20.03.2008 р. в розмірі 346509,32 доларів США, що за курсом НБУ становить 2769648,99 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 192748,94 доларів США, що за курсом НБУ становить 1540642,28 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 116291,10 доларів США, що за курсом НБУ становить 929514,76 гривень, пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 17946,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 143449,09 гривень, штрафу в розмірі 19522,44 доларів США, що за курсом НБУ становить 156042,86 гривень (а.с.11).
26.03.2013 року за вихідними номерами № 1232, 1233 на адресу відповідачів надсилалися досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № 05/03/2008/840-К/340 від 20.03.2008 р. (а.с.25-26, 27-29).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що на користь позивача солідарно слід стягнути з відповідачів загальну суму заборгованості за кредитним договором № 05/03/2008/840-К/340 від 20.03.2008 р. в розмірі 346509,32 доларів США, що за курсом НБУ становить 2769648,99 гривень.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно зі ст. 623 ЦК України, боржник, який прострочив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Судовим розглядом справи встановлено, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, в той час як Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання перед банком не виконав, у зв`язку із чим станом на 13.03.2013 р. утворилася загальна заборгованість за кредитним договором в розмірі 346509,32 доларів США, що за курсом НБУ становить 2769648,99 гривень, яка складається з:
- заборгованості за тілом кредиту в розмірі 192748,94 доларів США, що за курсом НБУ становить 1540642,28 гривень;
- заборгованості за відсотками в розмірі 116291,10 доларів США, що за курсом НБУ становить 929514,76 гривень;
- пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 17946,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 143449,09 гривень;
- штрафу в розмірі 19522,44 доларів США, що за курсом НБУ становить 156042,86 гривень. 
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язання, у зв`язку із чим на користь позивача солідарно слід стягнути з відповідачів загальну суму заборгованості за кредитним договором № 05/03/2008/840-К/340 від 20.03.2008 р. в розмірі 346509,32 доларів США, що за курсом НБУ становить 2769648,99 гривень.
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що гроші від Банку він не отримував, а заява про видачу готівки від 20.03.2008р. не містить його підпису, у зв`язку із чим неможливо стверджувати, що він отримав ці гроші. Крім того, апелянт також посилається на те, що через незаконні вимоги Банку щодо повернення грошей, він звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою та 12.08.2013 року було відкрито кримінальне провадження за ст. 190 КК України, відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013170500010127.
Проте вказані доводи апелянта є необґрунтованими, з огляду на те, що ОСОБА_1 не надав до апеляційної скарги жодного доказу на підтвердження тих обставин, що підпис в кредитному договорі № 05/03/2008/840-К/340 від 20.03.2008 року вчинено не ним, а іншою особою. Кредитний договір як на день ухвалення оскаржуваного заочного рішення судом, так і на даний час не визнаний недійсним та є чинним. При цьому, слід зазначити, що сам факт відкриття кримінального провадження не свідчить про вчинення злочину позивачем та не встановлює обставини справи. 
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Твердження апелянта щодо його неповідомлення про судові засідання у суді першої інстанції, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 , достеменно знаючи про розгляд справи у суді щонайменше з липня 2013 року (саме в липні 2013 року ОСОБА_1 особисто подав до канцелярії суду заперечення на позовну заяву Банку (Том І: а.с. 54-62), а в вересні 2013 року ОСОБА_1 подав до суду і зустрічну позовну заяву Том І: а.с. 76-82), жодного разу не отримував ні повісток, ні інших документів від суду – усі відправлення поверталися не врученими у зв`язку зі спливом строку зберігання поштового відправлення (Том І: а.с. 157-158, 177-178), за виключенням двох випадків – у жовтні 2013 року (Том І: а.с. 72) та у липні 2018 року (Том І: а.с. 165). Відповідач ОСОБА_1 , достеменно знаючи про наявність вказаної справи, жодного разу не з`явився до суду першої інстанції. 
Наведене свідчить, що за умови добросовісного ставлення до своїх процесуальних обов`язків відповідач мав можливість бути вчасно обізнаним про судове засідання (час і дату його проведення).
Повернення судової повістки неврученою у зв`язку із спливом строку зберігання поштового відправлення не є належним повідомленням сторони про дату судового засідання у розумінні положень ст.130 ЦПК України, проте з урахуванням наведених вище обставин, а саме обізнаності про розгляд справи, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування правильного по суті судового рішення.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, та незгоди з висновками суду першої інстанції. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04.06.2021 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

                                                                С.М. Сегеда