Постанова
Іменем України
 
19 квітня 2021 року                                 
                                                
м. Київ 
 
провадження №22-ц/824/6321/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
 
на рішення Згурівського районного суду Київської області
 
в складі судді Денисенко Н.О.
 
від 02 лютого 2021 року
 
у справі №365/545/20 Згурівського районного суду Київської області
 
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості,
 
                                            В С Т А Н О В И В:
 
В грудні 2020 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Згурівського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 91 411 грн 20 коп.
 
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву №б/н від 07.10.2011, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви.
 
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, що підтверджено довідкою про отримання картки.
 
У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 50 000,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування.
 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.
 
Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 28.10.2020 складає загальну суму 91 411,20 грн, з яких: 76 492,04 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 20,00 грн за простроченим тілом кредиту; 14 919,16 грн - заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит.
 
Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 02 лютого 2021 року позов задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 76 492,04 грн.
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків з огляду на погодження сторонами  усіх істотних умов кредитного договору.
 
Вказав, що судом неповно з`ясовано обставини справи та не взято до уваги, що у анкеті-заяві від 07.10.2011 відповідач особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на анкеті-заяві.
 
Вважав, що судом проігноровано факт погодження з відповідачем умови кредитування та відповідальності за порушення зобов`язань щодо сплати, в тому числі відсотків, внаслідок чого безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем. Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи наявні розрахунок заборгованості та виписка по рахункам. З виписки по рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та факти використання грошей, зокрема отримання грошей через банкомати, що свідчить про отримання картки. Додав, що відповідач також частково погашав заборгованість за договором.
 
На думку позивача, вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання кредитного договору, зокрема, на погашення заборгованості, свідчить про погодження з умовами такого договору.
 
Також в обґрунтування скарги зазначав, що Верховний Суд в постанові від 08.07.2019 справі №923/760/18 дійшов висновку, що укладений між сторонами договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними умовами та правилами закон не вимагає. Вважав, що за таких обставин, відсутність підпису відповідача на тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору.
 
Вказав, що суд, посилаючись на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, не звернув уваги, що такий висновок зроблений за наявності інших встановлених судом обставин, зокрема коли відповідачем заперечувалися умови договору, які погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі кредитний договір відповідачем не спростовувався. 
 
Вважав, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, оскільки за відсутності заперечень з боку відповідача відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків. До того ж, суд не врахував, що відповідач не спростував належними доказами факт укладання кредитного договору та ознайомлення з його умовами.
 
Судом також не взято до уваги, що 07.10.2011 в день підписання анкети-заяви відповідачем підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", в якій між сторонами погоджено всі істотні умови, зокрема щодо розміру відсотків. 
 
Судом першої інстанції проігноровано судову практику Верховного Суду по аналогічним справам, а саме: постанови Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №750/6058/17-ц, від 06.05.2020  по справі №358/384/19, від 01.09.2020 по справі №293/599/19-ц, від 04.10.2020 №534/1072/18-ц.
 
За вказаних обставин, просив скасувати рішення Згурівського районного суду Київської області від 02.02.2021 в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Крім того, в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив проводити розгляд справи у судовому засіданні з викликом представника позивача, посилаючись на те, що представник у судовому засіданні зможе надати детальні пояснення щодо конкретних обставин справи. 
Колегія суддів вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
У частині першій статті 368 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 374 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею письмово, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Зважаючи на те, що позивач не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого розгляду справи необхідно провести усні слухання, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.
Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н від 07.10.2011.
 
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку. 
 
Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
 
Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.
 
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, який судом і враховано при ухваленні оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно взято до уваги правовий висновок, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, з огляду на таке.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою АТ КБ "ПриватБанк" посилався на те, що в матеріалах справи наявні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також наказ Банку щодо затвердження Умов та Правил надання послуг в редакції, що діяли на момент підписання ОСОБА_1 анкети-заяви. За таких обставин, на думку позивача, суд першої інстанції повинен був відступити від висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17, яка ґрунтується на можливості Банку надати будь-яку редакцію Умов та Правил надання банківських послуг.
 
Дійсно, в матеріалах справи наявні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також наказ Банку щодо затвердження Умов та Правил надання послуг в редакції.
 
Водночас, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 дійшла висновку, що Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, якщо вони не підписані відповідачем. 
 
Матеріали справи не містять доказів, що Умови та Правила, які діяли на момент підписання анкети-заяви, підписані відповідачем.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно взято до уваги висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.
 
Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом не враховано практику Верховного Суду, оскільки правові висновки, на які вказує скаржник сформовано Верховним Судом до прийняття Великою Палатою Верховного Суду (далі - ВПВС) постанови від 03.07.2019 у справі №342/180/17. А згідно правового висновку ВПВС, висловленого в постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню позицію ВПВС.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано правові висновки  Верховного Суду у справах №923/760/18 від 08.07.2019, №642/5533/15-ц від 11.09.2019, №127/7543/17 від 19.09.2019 та №375/250/18 від 23.12.2019  не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки правовідносини у справах, які переглядалися касаційним судом та у даній справі є різними. Так, у даній справі Банк звернувся до суду з позовом до позичальника - фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим рахунком. У справах, які переглядалася Верховним Судом Банк звернувся з позовом до позичальника - юридичної особи та поручителя - фізичної особи про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування.
 
Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано практику Верховного Суду по аналогічним справам, а саме: постанови Верховного Суду від 04.12.2019 по справі №750/6058/17-ц, від 06.05.2020 по справі №358/384/19, від 01.09.2020 по справі №293/599/19-ц, від 04.10.2020 №534/1072/18-ц не приймаються до уваги судової колегії. 
 
Зокрема, що стосується вищезазначених правових висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник, слід зазначити, що судом першої інстанції правомірно не взято до уваги дані правові висновки, оскільки встановлені судами обставини у справах, які переглядалися касаційним судом, та у даній справі не є тотожними. Так, у справах, які переглядалися Верховним Судом судами встановлено, що позичальник підписав довідку про умови кредитування, в якій зокрема визначено розмір відсотків за користування кредитом. У даній справі в матеріалах справи відсутня довідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", яка підписана відповідачем. А надана разом з апеляційною скаргою довідка про умови кредитування не приймається до уваги колегією суддів з підстав неподання такого доказу до суду першої інстанції та не зазначення поважних причин неподання до суду першої інстанції.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що факт погодження між сторонами істотних умов підлягає доведенню лише у разі заперечення відповідача, оскільки за приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Крім того, за приписами процесуального законодавства позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. В свою чергу подання відповідачем відзиву на позов є правом останнього. Відсутність заперечень проти позову з боку відповідача не є безумовною підставою для задоволення позову.
 
Доводи апеляційної скарги, що позичальник в анкеті-заяві підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Тарифами Банку, складає між ним та Банком Договір, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки дані обставини не підтверджують наявність погодження істотних умов договору кредиту, зокрема щодо сплати заборгованості по процентам. 
 
З цих же підстав не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги щодо не спростування відповідачем факту укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами.
 
Також не заслуговують на увагу судової колегії і доводи апеляційної скарги, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості за кредитом, оскільки дані обставини не є належними доказами погодження між сторонами істотних умов договору - розмір відсотків за користування кредитом. 
 
Посилання в апеляційній скарзі на наявність в матеріалах справи доказів, які, на думку позивача, підтверджують факт відкриття карткового рахунку, видачу кредитної картки із встановленням кредитного ліміту, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки докази, на які посилається позивач, не свідчать про погодження істотних умов договору щодо відсотків.
 
Ураховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 07.10.2011, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останнього щодо погашення заборгованості за відсотками, інших доказів на підтвердження погодження розміру відсотків позивач не надав до суду першої інстанції, суд правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.
 
Вимог про стягнення відсотків за законом, як то передбачено ст. 1048 ЦК України, позивач не заявляв, як і не пред`являв вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, зокрема з підстав та у розмірах, встановлених статтею 625 ЦК України, за законом.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що стосуються укладення між сторонами договору приєднання, оскільки в мотивувальній частині рішення відсутні висновки про неукладеність договору.
Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;                                       справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, 
              
                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
 
Рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 лютого 2021 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                     О.Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                                  О.В. Желепа
 
                                                                                                                            В.А. Кравець