Справа № 428/10405/20 
Провадження № 22-ц/810/230/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року                                             м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Стахової Н.В.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 січня 2021 року, ухваленого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі: судді Шубочкіної Т.В. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шурхно Кирило Анатолійович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, внаслідок невиконання грошового зобов`язання,
                                       
                                в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання, який мотивував тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 по справі №812/1627/18 відповідач зобов`язаний провести перерахунок та виплату позивачу пенсії за період з 01.09.2016 по 30.04.2018 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням проведених раніше виплат. Вказане рішення суду остаточно виконано відповідачем лише у вересні 2020 року, а саме коли була виплачена позивачу сума заборгованості з пенсії. Невчасна виплата суми донарахованої пенсії знецінилась внаслідок інфляційних процесів, через що позивач втратив частину свого доходу.
Позивач вважає, що відповідач зобов`язаний провести нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів (пенсії) в зв`язку з порушенням строків їх виплати на підставі ст. 625 ЦК України та нарахувати і виплатити інфляційні затрати, враховуючи лист Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р відносно рекомендацій порядку застосування індексів інфляції, та 3 % річних від суми невиплаченої заборгованості по пенсії за період часу з 18.09.2018 до 25.08.2020.
Оскільки на звернення позивача про проведення такого нарахування відповідач повідомив, що відсутні підстави для вчинення таких дій, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання в сумі 965,71 грн та три проценти річних в сумі 560,25 грн.
Від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі №812/1627/18 про зобов`язання вчинити певні дії Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 по 30.04.2018 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі довідки ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 29.03.2018 №400/111/22-2018. 28.08.2018 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок №649), тоді як рішення у справі №812/1627/18 набрало законної сили 18.09.2018. Тому, на думку відповідача, положення зазначеної постанови застосовуються під час виконання вказаного рішення суду. 
На виконання приписів Порядку №649 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом від 17.12.2018 №17639/04 направило до Пенсійного фонду України інформацію про нараховані суми пенсійних виплат на виконання рішення суду для розгляду питання їх погашення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018, і Комісією Пенсійного фонду України було прийнято рішення про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку та виділено кошти, що підлягають виплаті на виконання рішення суду по справі №812/1627/18 в розмірі 8047,60 грн.
З урахуванням наведеного, виплата належних ОСОБА_1 грошових коштів мала здійснюватися у порядку черговості, а також в межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вжило заходів з метою належного виконання рішення суду, втім затримка у виплаті коштів зумовлена не бездіяльністю відповідача, а відсутністю належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача.
Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вказує, що виконало постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі №812/1627/18 у відповідності з вимогами чинного законодавства.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, що зобов`язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення, є грошовими та виражені в національній валюті, відповідач не виконував зазначені зобов`язання належним чином, внаслідок чого грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів, і оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати позивачу пенсії в сумі 8047,60 грн, у останнього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за весь період невиплати пенсії, тобто з 18.09.2018 по 25.08.2020, що передбачено ст. 625 ЦК України.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 січня 2021 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шурхно Кирило Анатолійович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, внаслідок невиконання грошового зобов`язання, задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 нараховані інфляційні втрати за час невиконання грошового зобов`язання в розмірі 756,47 грн та три проценти річних за період з 18.09.2018 по 24.08.2020 в сумі 467,64 грн, всього 1224,11 грн. Вирішено долю судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального права. ГУ ПФУ в Луганській області прав позивача не порушувало, так як судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в установленому чинним законодавством порядку, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із виконанням судового рішення та регулюються, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018, і затримка у виплаті коштів зумовлена не бездіяльністю відповідача, а відсутністю належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача; спір, що існує між відповідачем та позивачем стосовно стягнення 3 % річних з урахуванням встановленого індексу інфляції, не є зобов`язальним в розумінні ст. 625 ЦК України, розглядається в рамках спору, що регулюється спеціальним законодавством про пенсійне забезпечення громадян окремої категорії та належить до публічно-правових спорів між суб`єктом владних повноважень та фізичною особою, а відтак до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 625 ЦК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Шурхно К.А. вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення першої інстанції залишити без змін.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, внаслідок невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1525,96 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102*100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. 
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 у справі №812/1627/18 скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18.07.2018 у справі №812/1627/18. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання перерахувати і виплатити пенсію задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2016 по 30.04.2018 відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі наданої довідки ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 29.03.2018 №400/111/22-2018 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням проведених раніше виплат. Вищевказана постанова набрала законної сили 18.09.2018 року (а.с. 16).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №410/С-11 від 24.05.2019 повідомлено, що сума доплати по проведеному перерахунку за період з 01.09.2016 по 30.04.2018 в сумі 8047,60 грн буде виплачуватись за окремою бюджетною програмою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року №649 (а.с. 11).
Ту обставину, що рішення суду остаточно виконано 24.08.2020, учасниками справи не оспорюється.
22 вересня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою щодо проведення нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати, та нарахування і виплату 3% річних на суму невиплаченої заборгованості по пенсії за період з 18.09.2018 до місяця її фактичної виплати (а.с. 12).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №2367-2756/С-01/8-1200/20 від 15.10.2020 позивача повідомлено, що виплата коштів на виконання судових рішень здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Після виділення коштів бюджетом Пенсійного фонду України з урахуванням норм Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на погашення заборгованості з пенсійних виплат на виконання вищезазначеного рішення суду, на пенсійний рахунок позивача 25.08.2020 була зарахована сума 8047,60 грн. Також зазначено, що дані правовідносини регулюються спеціальним законодавством, а тому відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, до них не застосовується. Окрім того, рішенням суду нарахування компенсації втрати частини доходу не передбачено (а.с. 13).
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 протягом розгляду справи, оскільки є встановленим порушення відповідачем строку виконання свого грошового зобов`язання в частині несвоєчасної виплати позивачу заборгованості з пенсії, що має наслідком застосування передбачених ст. 625 ЦК України наслідків, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, і вказані правовідносини не є публічно-правовими та регулюються нормами цивільного законодавства.
Переглядаючи вказане рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.
У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.
Законом № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.
Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України № 2050-III зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.
Аналогічно й у справі, що розглядається спір за позитивними вимогами про компенсацію частини соціальних виплат, що заявлені з підстав положень статті 625 ЦК України і Закону № 2050-III та з причин затримання органом Управління Пенсійного Фонду України в Луганській області виконання рішення суду на користь позивача, також належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вони стосуються виплати частини доходів у вигляді пенсії (адміністративні правовідносини), які цьому органу було зобов`язано призначити за рішенням адміністративного суду.
Вирішуючи питання щодо юрисдикції спору у справі у справі № 520/17342/18 в постанові від 09 лютого 2021 року, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.
За змістом положень статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відтак з 15 грудня 2017 року юрисдикція спорів за участю суб`єкта владних повноважень визначається також з урахуванням того, чи віднесено такий спір законом до розгляду судів іншої юрисдикції.
Позивачем пред`явлено позовні вимоги про стягнення з Управління ПФУ в Луганській області інфляційних витрат та трьох відсотків річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України за період з 18.09.2018 по 25.08.2020.
В обґрунтування позову, серед іншого, посилається на рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018 по справі №812/1627/18, ухваленого за правилами адміністративної юрисдикції, яким визнано такі дії відповідача незаконними та зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за певний період.
Спірні правовідносини між позивачем та УПФУ є правовідносинами щодо пенсійного забезпечення, яке здійснюється останнім.
Згідно з п. 1 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення.
Відповідно до п. 3 Положення основними завданнями Пенсійного фонду України є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
Згідно п. 9. Пенсійний фонд України у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінсоцполітики видає акти організаційно-розпорядчого характеру, організовує і контролює їх виконання.
Тобто Фонд як суб`єкт владних повноважень наділений владними управлінськими функціями, а правовідносини, які виникли між сторонами, є публічно-правовими та таким, що виникли з приводу соціальних гарантій.
З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, слід виснувати, що у цій справі між сторонами виник публічно-правовий спір щодо нарахування, сплати та перерахунку пенсійних виплат, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України та про стягнення втрат частини соціальних виплат у зв`язку з несвоєчасною їх виплатою на підставі Закону України № 2050-III, а тому справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У своїй прецедентній практиці ЄСПЛ чітко визначив поняття «суд, встановлений законом». Зокрема, у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви № 29458/04 та № 29465/04) суд зазначив з посиланням на прецедентну практику, що термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом, а фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», Комісія висловила думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Визнаючи порушення Україною положень статті 6 Конвенції, Суд виходив з того, що згідно зі статтею 111-18 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, скасувавши постанову Вищого господарського суду України, міг або повернути справу на новий розгляд до нижчого суду, або ж припинити провадження у справі. Натомість він залишив у силі постанову апеляційного суду, і такі дії не були передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Таким чином, суди не вправі діяти всупереч нормам процесуального права, яке передбачає лише певні дії у деяких випадках.
Зокрема, відповідно до положень статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у цій справі підлягало закриттю, чого судом не враховане.
У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за заявою позивача вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
Оскільки правовідносини між сторонами спору в цій справі носять публічно-правовий характер, а заявлені позовні вимоги є похідними від основного спору щодо нарахування виплати, перерахунку пенсійних виплат, то судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції адміністративної юрисдикції для розгляду по суті.
Іншим доводам апеляційної скарги колегія суддів в силу вищенаведеного не да оцінки.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 255 ЦПК України, апеляційний суд 

                        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задовольнити частково.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 січня 2021 року скасувати.
Провадження у справі № 428/10405/20 за позовом   ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шурхно Кирило Анатолійович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, внаслідок невиконання грошового зобов`язання закрити.
Роз`яснити позивачу, що в разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за його заявою вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови - 22 квітня 2021 року.

Судді: