КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 757/8742/21                                                   Головуючий у суді першої інстанції - Смик С.І.
Номер провадження № 33/824/2138/2021                                               Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2021 року                                                                      м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Яворського М.А., за участю секретаря судового засідання Владімірової О.К.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року, - 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №103 від 10 лютого 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 обіймаючи посаду головного спеціаліста відділу управління проектами Фонду державного майна України, будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог частини 1 статті 45 даного Закону, 01 червня 2020 року о 12:20 год. несвоєчасно, без поважних причин, подав щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2019 рік, шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргуу якій він просить змінити постанову Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП; стягнути з Управління стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 681 грн.
Вказані вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 мотивує тим, що вважає оскаржувану постанову необґрунтованою та незаконною, оскільки вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Так, апелянт вказує, що під час розгляду справи судом не було повно та об`єктивно досліджено всі обставини справи, в тому числі, обставини, що вказують на малозначність вчиненого ним адміністративного правопорушення, а також обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, а сама постанова містить лише обставини несвоєчасного подання ним декларації.
ОСОБА_1 зазначає, що з матеріалів справи слідує, що ним, як особою вперше призначеною на державну службу 06 березня 2020 року, було подано декларацію кандидата на посаду. Даний тип декларації охоплює період з 01 січня до 31 грудня включно, року що передує року, в якому особа подала заяву на зайняття посади.  Таким чином, ним було своєчасно подано декларацію кандидата на посаду за 2019 рік. Тобто, всі відомості, внесення яких про особу передбачає форма відповідної декларації ним було внесено і, відповідно, задекларовано за 2019 рік. Вказано, що декларація, за несвоєчасне подання якої апелянта було визнано винним, є щорічною та охоплює аналогічний період.
Наголошує, що ним не заперечується, що вчинене діяння формально відповідає диспозиції ст. 172-6 КУпАП, проте з позиції справедливості, враховуючи завдання адміністративного судочинства, його принципи та мету накладення адміністративного стягнення, усвідомлюючи той факт, що несвоєчасно подав щорічну декларацію, не може погодитись із рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає його несправедливим. Як приклад свого виправлення та усвідомлення надавав до суду роздруківку із особистого кабінету на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру декларацій, з якого слідує, що наступні дві декларації ним подано своєчасно й це безпосередньо вказує на той факт, що ОСОБА_1 усвідомив важливість своєчасного подання декларації і фактично сам виправився ще до накладення адміністративного стягнення, що позбавляє виховної мети накладення стягнення судом. 
ОСОБА_1 вказує також, що не погоджується із відмовою суду у задоволенні клопотання про закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, оскільки суд вважає днем виявлення адміністративного правопорушення день отримання Управлінням стратегічних розслідувань в місті Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від Національного агентства з питань запобігання корупції повідомлення про передачу матеріалів. Однак, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного із корупцією, може бути накладене протягом шести місяців з дня його виявлення. Апелянт вважає, що днем виявлення слід вважати 17 червня 2020 року, коли Сектором запобігання та виявлення корупції Фонду державного майна України було повідомлено Національне агентство з питань запобігання корупції про факт неподання та несвоєчасного подання декларацій суб`єктів декларування. 
В апеляційній скарзі також зазначено, що ОСОБА_1 жодного разу не було притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності, а справа по суті є малозначною.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора відділу ОГП Шкурпело Р.В., який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 172-6 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особа, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ч.1 ст.172-6 КУпАП відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
За приписами ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушення, пов`язане з корупцією, - це діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Приписами статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» визначено коло осіб, на яких поширюється дія цього Закону, зокрема у пп. «в» п.1 ч.1 якої до кола таких осіб включаються державні службовці.
Згідно з вимогами ч.1 ст.45 Закону України «Про запобігання корупції» особи, зазначені у п.1, пп.«а» і «в» п.2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» Прикінцеві положення Закону України «Про запобігання корупції» доповнено пунктом 2-1, відповідно до якого встановлено, що декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які відповідно до статті 45 цього Закону подаються за минулий рік до 1 квітня, у 2020 році суб`єкти декларування подають до 1 червня. Суб`єкти декларування, які у період до 1 червня 2020 року не мали можливості подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену абзацом першим частини другої статті 45 цього Закону, або повідомлення про суттєві зміни у майновому стані відповідно до статті 52 цього Закону у зв`язку із встановленням на території їх проживання карантинно-обмежувальних заходів, звільняються від відповідальності за несвоєчасне подання такої декларації чи повідомлення у зазначений період.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Фонду державного майна України від 24 березня 2020 року №428к ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста Відділу управління проектами з 25 березня 2020 року з посадовим окладом 10 600 грн з випробувальним строком 1 місяць. Табельний номер №2697 (а.с.27).
Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 14 квітня 2020 року №484к ОСОБА_1 присвоєно найнижчий 9 ранг державного службовця категорії «В» після закінчення строку випробування з 25 квітня 2020 року. Табельний №2697 (а.с.28).
Також 25 березня 2020 року ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця (а.с.29).
В матеріалах справи також наявна копію журналу про ознайомлення державних службовців Фонду державного майна України із Законами України «Про державну службу», «Про запобігання корупції», «Про правила етичної поведінки», з Загальними правилами державного службовця, Правилами внутрішнього службового розпорядку, відповідно до якого ОСОБА_1 був ознайомлений 25 березня 2020 року (а.с.32-33).
Отже, у зазначений вище період перебування на посаді державної служби, у відповідності до пп.«в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_1 був суб`єктом, на якого поширювалась дія вказаного Закону та суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , являючись у зазначений вище період державним службовцем, та будучи відповідно до пп. «в» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ч.1 ст.45 Закону несвоєчасно, а саме лише 01 червня 2020 року о 12:20 год., без поважних причин подав декларацію особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, чим порушив вимоги, передбачені чинним законодавством України щодо фінансового контролю, та вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 також не заперечується. 
Відтак, визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях останнього складу зазначеного адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, оскільки цей висновок ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин даної справи, що стосуються часу, суті адміністративного правопорушення та вини вказаної особи у його вчиненні.
Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що його притягнуто до адміністративної відповідальності поза межами строку, а тому провадження підлягає закриттю.
Переглянувши дану справу про адміністративне правопорушення в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Так, у відповідності до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема те, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з вимогами п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема за обставини закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 цього Кодексу.
Як закріплено у ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Як було встановлено судом, правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.172-6 КУпАП було закінчено ОСОБА_1 у день несвоєчасного подання декларації особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, а саме 01 червня 2020 року.
Відповідно до частини 4 статті 38 КУпАП, у редакції, чинній 01 червня 2020 року, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.
У зв`язку із наведеним суддя місцевого суду, розглядаючи дану справу про адміністративне правопорушення та з`ясовуючи наявність обставин, що виключають провадження в справі повинен був врахувати положення ст.8 КУпАП у розрізі із положеннями ст.38 КУпАП у редакції, що діяла на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення, пов`язаного з корупцією, та перевірити чи не спливли строки притягнення останнього до відповідальності.
Разом з тим, при перевірці дотримання строків накладення на особу адміністративного стягнення за вчинення нею адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, підлягає з`ясуванню фактичний момент виявлення такого проступку, оскільки саме з дня такого виявлення повинні обчислюватися строки притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Так, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення від 10 лютого 2021 року особою, уповноваженою на його складання вказано, що днем виявлення вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП є дата складання і підписання уповноваженою на те особою протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією. 
Крім того, відповідно до висновку прокурора від 03 березня 2021 року, наявного в матеріалах справи, також зазначено, що датою виявлення вказаного правопорушення слід вважати дату зібрання всіх матеріалів перевірки та складання протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупціє, тобто 10 лютого 2021 року (а.с.59-60).
Так, протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення складено 10 лютого 2021 року.
Суд першої інстанції, в оскаржуваній постанові послався на той факт, що моментом виявлення вчиненого правопорушення слід вважати 04 вересня 2020 року, тобто коли Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України отримав документи з Національного агентства з питань запобігання корупції (а.с.18).
Апеляційний суд погоджується із вказаними твердження суду першої інстанції щодо визначення моменту виявлення правопорушення.
Так, положеннями ч.1 ст.172-6 КУпАП передбачена відповідальність несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до змісту диспозиції ч.1 ст.172-6 КУпАП убачається, що з об`єктивної сторони протиправний намір цього адміністративного правопорушення реалізується у формі дії (несвоєчасне подання декларації) та бездіяльності (неподання декларації). При цьому, характеризуючою ознакою вчинення особою такого проступку є саме відсутність поважних причин несвоєчасного подання нею декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави.
Із системного аналізу законодавства у сфері запобігання та протидії корупції, вбачається, що моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією є момент отримання суб`єктами уповноваженими на складання протоколів про адміністративні корупційні правопорушення інформації про таке порушення.
При встановленні наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, такими суб`єктами повинні обов`язково з`ясовуватися обставини щодо віднесення суб`єкта адміністративного правопорушення до осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», щодо несвоєчасності подання ним декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також обставини щодо наявності або відсутності у такої особи поважних причин несвоєчасної подачі декларації.
Відтак, моментом виявлення порушення, пов`язаного з корупцією слід вважати момент отримання інформації про наявність складу такого порушення уповноваженими особою чи органом державної влади.
Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: 1) уповноважені на те посадові особи: органів Національної поліції за статтями 172-4 - 172-9 (за винятком правопорушень, вчинених службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище).
Так, матеріалами справи підтверджено, що Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України (орган, уповноважений складати протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 172-6 КУпАП) отримав інформацію про вчинене ОСОБА_1 правопорушення 04 вересня 2020 року (а.с.18).
Таким чином, шестимісячний строк, передбачений статтею 38 КУпАП, для можливого накладення адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 закінчується 04 березня 2021 року. 
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо закінчення строку накладення адміністративного стягнення не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , щодо подачі ним  у березні  2020 року декларації як кандидата на посаду  головного спеціаліста відділу управління проектами Фонду державного майна України  в якій він уже зазначив   обставини та дані, свого майнового стану та зобов`язань за період із  01 січня по 31  грудня 2019 року, які є за своїм  змістом аналогічними  декларації державного службовця, яка ним була подана із запізненням 01 червня 2020 року, що на його думку свідчить про не спричинення державі збитків чи іншої  суттєвої шкоди та за своїм змістом на його думку є малозначним правопорушенням, суд визнає необґрунтованими, оскільки подача  декларації  як кандидата на посаду державного службовця не звільняє посадову особу, на якого  поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», від обов`язку своєчасного подання декларації  за  рік. 
Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1  про звільнення його від адміністративної відповідальності за малозначністю є непереконливими, з огляду на те, що адміністративне правопорушення вчинене ним, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, не може бути визнано малозначним, оскільки є корупційним правопорушенням, тяжкість якого обумовлена ступенем недовіри суспільства до осіб, уповноважених на виконання функцій місцевого самоврядування.
За таких обставин вважаю, що суд першої інстанції на підставі зібраних у справі доказах у їх сукупності правильно дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що постанова Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.
Керуючись положеннями статті 284, 294 КУпАП, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя Київського 
апеляційного суду                                                                  М.А.Яворський