ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 820/3889/16
касаційне провадження № К/9901/33204/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області 
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 серпня                    2016 року (головуючий суддя - Зінченко А.В.)
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Катунов В.В.; судді - Бершов Г.Є.,                Ральченко І.М.)
у справі № 820/3889/16
за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківський коксовий завод»
до Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Харківський коксовий завод» (далі - ПрАТ «Харківський коксовий завод»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Східної об`єднаної державної податкової інспекції                          м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі - Східна ОДПІ                    м. Харкова; відповідач; контролюючий орган), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 22 липня 2016 року № 0002881401, від 22 липня 2016 року № 0002891401, від 15 лютого                2016 року № 0000562202.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 22 серпня 2016 року адміністративний позов задовольнив. 

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Східна ОДПІ м. Харкова звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.   

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому наголошує на фіктивному характері оспорюваних господарських операцій. 

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 04 серпня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Східної ОДПІ м. Харкова.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що в силу частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

03 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку ПрАТ «Харківський коксовий завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня                      2014 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт від 06 січня  2016 року № 13/20-38-22-02-04/24481702. 

Перевіркою встановлено порушення платником вимог пункту 44.1 статті 44,                 пунктів 138.1, 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139,               пунктів 198.1, 198.2 статті 198, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв`язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні металопрокату та вугільної продукції в Приватного акціонерного товариства «Термолайф», будівельних матеріалів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Девелопмент», насосу в Товариства з обмеженою відповідальністю «Алифант Груп», запасних частин у Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтехтранс-М», тонера та послуг із сервісного обслуговування офісної техніки (заправки картріджей) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-прінт плюс», продуктів харчування у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з огляду на фіктивний характер здійснених поставок.

Обґрунтовуючи свою позицію, Східна ОДПІ м. Харкова посилалася на неперебування Приватного акціонерного товариства «Термолайф» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-прінт плюс» за податковою адресою, а також недоліки представленої на перевірку транспортної документації.  

На підставі зазначеного акта перевірки та за наслідками адміністративного оскарження контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: від 22 липня 2016 року № 0002891401, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1220693,00 грн за основним платежем та 610345,81 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; від 22 липня 2016 року                      № 0002881401, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1256730,00 грн за основним платежем та 628365,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями; від 15 лютого 2016 року № 0000562202, згідно з яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 86860,00 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних актів індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.

За правилами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. 

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. 

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції встановили, що вони є реальними та підтверджуються долученими ПрАТ «Харківський коксовий завод» до матеріалів справи належним чином оформленими копіями документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: специфікацій; видаткових накладних; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг); приймальних актів; рахунків на оплату; податкових накладних; товарно-транспортних накладних; відомостей про вантаж; платіжних документів. 

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. 

Не подано відповідачем і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його контрагентів, як-от: пояснень посадових осіб щодо їхньої непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваних суб`єктів господарської діяльності, судових рішень, вироків тощо, не наведено об`єктивних доводів щодо здійснення ПрАТ «Харківський коксовий завод» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Таким чином, висновок судових інстанцій про необ`єктивність твердження контролюючого органу щодо неправомірності відображення позивачем даних податкового обліку за здійсненими з Приватним акціонерним товариством «Термолайф», Товариством з обмеженою відповідальністю «Буд-Девелопмент», Товариством з обмеженою відповідальністю «Алифант Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Промтехтранс-М», Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-прінт плюс», Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 господарськими операціями ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Східної ОДПІ м. Харкова без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін. 

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Східної об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                   І. Я. Олендер

                                                                                               Р. Ф. Ханова