КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5755/2021                                       

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
           06 травня 2021 року                                                                  м. Київ
                                                                                                               справа № 753/15072/16-ц
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року, постановлену у складі судді Заставенко М.О.,
про задоволення заяви ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення  виконавчих листів до виконання, виданих на підставі заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
 
встановив:
 
02 грудня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, посилаючись на тривале перебування справи за його позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу на розгляді в суді апеляційної та касаційної інстанцій.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року заяву задоволено.  Поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів №753/15072/16, які видано 24 січня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва.
 
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, стягнути з позивача на користь  відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, посилаючись на незаконність ухвали, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Звертає увагу суду, що він є відповідачем у даній справі, проте його як учасника справи не було повідомлено про надходження та розгляд заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, не було залучено до участі у справі, примірник заяви з додатками відповідно до ст. 183 ЦПК України направлений не був. Суд першої інстанції повідомив лише ОСОБА_2 та Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві про розгляд заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Отже, розгляд заяви ОСОБА_2 відбувся за відсутності відповідача та його представника, що позбавило їх можливості дати пояснення по суті справи та доводити перед судом переконливість своїх доводів та заперечень. Вказані порушення процесуального закону судом першої інстанції призвели до ухвалення судового рішення без врахування в повній мірі доводів та заперечень ОСОБА_1 та його представника, що не відповідає вимогам статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що вказаними діями було порушено його право на захист.
Зазначає, що ОСОБА_2 в заяві про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа не зазначив поважних причин пропуску такого строку. Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2017 року набрало законної сили 11.10.2017 року, тобто строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчувався через 3 роки, а саме 11 жовтня 2020 року. Позивач свідомо зволікав з пред`явленням виконавчого листа до виконання. Справа повернулась до Дарницького районного суду 03.12.2019 року. Виконавчі листи позивач отримав майже через 2 місяці (24.01.2020 року), тобто навіть в цьому проявляв незаінтересованість у питанні звернення до виконання судового рішення.
Наголошує на тому, що позивач також зволікав з пред`явленням виконавчого листа до виконання після 24.01.2020 року, знаючи про законодавчо обумовлені строки. Зокрема, з 24.01.2020 р. по 11.10.2020 р., тобто майже дев`ять місяців позивач мав можливість пред`явити виконавчий лист до виконання, але проявив бездіяльність та звернувся до Дарницького РВ ДВС у м. Києві лише 10.11.2020 року, тобто через місяць після закінчення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві від 10 листопада 2020 року виконавчі документи були законно повернуті стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пропущенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вказує, що процесуальна бездіяльність учасника процесу не може ставити під сумнів здійснення судочинства. Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати.  
Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , серед іншого,  посилається  на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неналежного повідомлення його про час і місце розгляду заяви, що відповідно до п.3 ч. 3  ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду.
З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Згідно з ч. 3 ст. 433 ЦПК України, заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.
Відповідно до наявної в матеріалах справи судової повістки-повідомлення від 13 грудня 2020 року, про розгляд вказаної заяви судом було повідомлено заявника ОСОБА_5 та Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Проте, будь-яких даних про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд  заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання матеріали справи не містять. 
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої  статті 376 ЦПК України).
Враховуючи викладене, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, розглянув справу без повідомлення відповідача ОСОБА_1  про дату, час та місце розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, чим порушив  вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також вимоги статей 128, 433 ЦПК України.
З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції  розглянуто справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про розгляд заяви, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про стягнення боргу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг (позику) в сумі 50 000 доларів США, що еквівалентно 1 323 715 грн. 60 коп.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1   про перегляд заочного рішення суду від 15 травня 2017 року залишено без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року - залишено без змін.
Отже, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року набрало законної сили 11 жовтня 2017 року. 
Як вбачається з матеріалів справи,  справа була повернута до суду першої інстанції 20 жовтня 2017 року, а 02 листопада 2017 року  відповідачем ОСОБА_1   до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ була подана касаційна скарга на вищевказані судові рішення. 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року  за касаційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито касаційне провадження   і зупинено виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.  
У період з дня набуття рішенням суду законної сили до постановлення касаційним судом ухвали про зупинення виконання рішення виконавчі листи стягувачу не видавались. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року  - залишено без змін.
Поновлено виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року. 
Справа повернулася до Дарницького районного суду м. Києва 03 грудня 2019 року.
24 січня 2020 ОСОБА_7 видано два виконавчі листи на виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року, в яких зазначено про набрання рішенням суду законної сили 11 жовтня 2017 року.
Постановою головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві Данилюк О.Б. від 10 листопада 2020 року виконавчі документи були повернуті стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з пропущенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Звертаючись до суду з заявою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, позивач ОСОБА_3 посилався на тривале перебування справи на розгляді в суді апеляційної та касаційної інстанцій.
 
Відповідно до ч. 1. ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час ухвалення рішення суду) визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання (ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час ухвалення рішення суду).
Згідно з ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Вирішуючи питання визнання поважними причин пропуску строку, суд повинен перевірити, чи пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, чи поважні причини такого пропуску, що було підставою невчасного звернення за виконанням судового рішення. Зокрема, поважними можна визнати ті причини, які не залежали від волі стягувача.
Причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.
З огляду на викладені вимоги закону та обставини справи,  колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання з боку позивача ОСОБА_2 є поважними, оскільки виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року, яке набрало законної сили 11 жовтня 2017 року, було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року та поновлено його дію 30 жовтня 2019 року постановою Верховного Суду. 
З огляду на викладене, зупинення виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2017 року позбавило стягувача можливості своєчасно отримати виконавчі листи та  подати їх до виконання, а тому заява про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки невчасне звернення за виконанням судового рішення не залежало  від волі позивача ОСОБА_2 .
Виконання судового рішення, відповідно до змісту  рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013  від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013,  є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом .
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 06 жовтня 2011 року у справі «Агрокомплекс проти України» міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.
Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15 жовтня 2009 року).
 
Отже, колегія суддів вважає наявними підстави для задоволення заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки заявником наведено обставини, які свідчать  про поважність пропуску ним строку для пред`явлення для виконання виконавчого листа, що підтверджується матеріалами справи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє. 
Доводи апеляційної скарги про те, що стягувач отримав виконавчий лист у січні 2020 року і протягом тривалого часу не пред`являв виконавчий лист до виконання, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився 11 жовтня 2020 року,  колегія суддів відхиляє, оскільки після набуття рішенням суду законної сили виконавчі листи стягувачу не видавались у зв`язку з поданням боржником касаційної скарги та зупиненням за клопотанням ОСОБА_1 виконання рішення суду ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, що позбавило позивача можливості звернутись за отриманням виконавчих листів та пред`явити  їх до виконання  у визначений законом трирічний строк. 
Враховуючи, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання. 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для поновлення строку  для пред`явлення виконавчого документа до виконання не знайшли свого підтвердження, а тому колегія суддів їх відхиляє. 
З огляду  на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала  не може бути визнана законною та обґрунтованою,  тому  підлягає скасуванню з прийняттям  постанови про задоволення заяви ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  задовольнити частково.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 січня 2021 року -  скасувати та прийняти постанову:
Заяву ОСОБА_2 про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання - задовольнити.
Поновити пропущений строк на пред`явлення до виконання виконавчих листів №753/15072/16 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, які видано 24 січня 2020 року Дарницьким районним судом м. Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
            Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року

Суддя  - доповідач:                                                                         Ящук Т.І.
 
Судді:                                                                                               Махлай Л.Д.
 
                                                                                                          Немировська О.В.