ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/5806/20                                                      Суддя першої інстанції: С.М. Гарань

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Губської Л.В., Епель О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на прийняте у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:
- скасування рішення ГУ ПФ України в Черкаській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності ІІ-групи, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, який повинен складати 11 років;
- зобов`язання ГУ ПФ України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності та сплати єдиного податку з 12.11.2007 року по 31.12.2009 року;
- зобов`язання ГУ ПФ України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності ІІ-групи, починаючи з 27.08.2020 року.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується подання Позивачем звітності платника єдиного податку за спірний період, а рішенням суду, яке набрало законної сили, підтверджується відсутність в ОСОБА_1 заборгованості з податків і зборів за вказаний період, що свідчить про те, що період з 12.11.2007 року по 31.12.2009 року підлягає зарахуванню до страхового стажу Позивача. Крім того, суд підкреслив, що саме шляхом покладення обов`язку на ГУ ПФ в Черкаській області призначити пенсію ОСОБА_1 право на пенсійне забезпечення останнього буде відновлене у повному обсязі.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відсутність у системі персоніфікованого обліку даних щодо сплати Позивачем страхових внесків в сумі, не меншій ніж мінімальній, у період з 12.11.2007 року по 31.12.2009 року, унеможливлює зарахування цього періоду до страхового стажу, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.10.2018 року у справі №643/20104/15-а. При цьому стверджує, що жодних доказів сплати страхових внесків в указаний період ОСОБА_1 надано не було. Крім того, наголошує, що покладення обов`язку на Відповідача призначити Позивачу пенсії є втручанням у дискреційні повноваження ГУ ПФ в Черкаській області, позаяк суд не встановлював наявності в ОСОБА_1 достатнього стажу для отримання права на призначення обраного ним виду пенсії.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд прийшов до правильного висновку, що період сплати Позивачем єдиного податку з 12.11.2007 року по 31.12.2009 року підтверджується належними і допустимими доказами, а відсутність відповідних відомостей в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування не може мати своїм наслідком позбавлення особи права на отримання пенсії. Крім того, зазначає про безпідставність посилання Апелянта на постанову Верховного Суду у справі №643/20104/15, оскільки обставини справ є відмінними в суб`єктному складі.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісію Серії 12 ААБ № 773846 ОСОБА_1 з 13.08.2020 року встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново (а.с. 11).
Крім того, 27.08.2020 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності ІІ групи відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 09.09.2020 року № 2300-0302-8/44894 ГУ ПФ в Черкаській області повідомило ОСОБА_1 , що в силу ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог Закону з 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період з 01.01.2004 - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до надрання чинності вказаним Законом.
Разом з тим, при розгляді документів встановлено, що страховий стаж Позивача становить 08 років 11 місяців 11 днів. Отже, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який дає право на призначення пенсії по інвалідності, 01.09.2020 року прийнято рішення у формі протоколу № 231850001032 про відмову у призначенні пенсії (а.с. 14-15).
Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного індивідуального акту, суд першої інстанції також встановив, що із змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 12.11.2007 року по 31.12.2009 року стало те, що Позивачем не подавалася звітність та не сплачувалися страхові внески (а.с. 39-42).
Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 17.02.2003 року (а.с. 25). Підприємницька діяльність Позивача була припинена на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 року у справі №823/959/15, яке набрало законної сили 26.05.2015 року та яким встановлено, що станом на 09.04.2015 року ФОП ОСОБА_1 не мав заборгованості із сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету (а.с. 29-32).
Судом першої інстанції також встановлено, що згідно довідки про взяття на облік платника податків від 06.04.2015 року № 813, ФОП ОСОБА_1 12.11.2007 року було взято на облік в органах державної податкової служби (а.с. 12).
Із змісту копій звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку від 08.01.2008 року, від 06.04.2009 року, від 06.10.2009 року, від 07.10.2009 року, від 18.01.2010 року (а.с. 20-24) вбачається, що за період 4 квартал 2008 року по четвертий квартал 2009 року Позивачем щомісячно сплачувався єдиний податок.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 30, 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), Указу Президента України від 03.07.1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (далі - Указ), постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 «Про внесення змін до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки наявними у матеріалах справи документами підтверджується право Позивача на зарахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 12.11.2007 року по 31.12.2009 року, що свідчить про наявність підстави для призначення пенсії останньому.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Згідно ч. 1 ст. 32 Закону особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією - для осіб з інвалідністю II та III груп від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років.
Порядок обчислення страхового стажу регламентовано приписами ст. 24 Закону, згідно частини другої якої страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
За правилами пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
У свою чергу, згідно абз. 2 п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637), періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Нормативна регламентація спірних правовідносин дає підстави стверджувати, що до трудового стажу фізичних осіб-підприємців може бути зарахований період діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування з 01.01.2004 року по 31.12.2017 року за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно абзаців 6-7 пункту 2 Указу суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
При цьому в силу положень п. 6 Указу суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов`язкових платежів), зокрема, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.
Як було встановлено раніше, за 4 квартал 2008 року та всі квартали 2009 року ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Монастирищенському районі подавалися звіти суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку, в яких містяться відомості про суми фактично сплаченого єдиного податку. При цьому, колегія суддів критично оцінює викладені у листі Головного управління ДПС у Черкаській області від 30.11.2020 року №30081/10/23-00-04-1911 відомості про те, що згідно даних ІТС «Податковий блок» по ФОП ОСОБА_1 за період з 12.11.2007 року по 30.12.2015 року відсутня інформація щодо сплати податків від здійснення підприємницької діяльності та подання податкових декларацій (а.с. 28), оскільки факт подання Позивачем як суб`єктом підприємницької діяльності звітності щодо частини спірного періоду підтверджується матеріалами справи (а.с. 20-24).
Крім того, як вірно підкреслено Черкаським окружним адміністративним судом, рішенням суду у справі №823/959/15, яке набрало законної сили, встановлено, що станом на 09.04.2015 року ФОП ОСОБА_1 не мав заборгованості із сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету, що підтверджується довідкою Христинівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 09.04.2015 року №858-23-24-20-012, яка наявна також й у матеріалах цієї справи (а.с. 19).
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що періоди провадження підприємницької діяльності ОСОБА_1 з 12.11.2007 року по 31.12.2009 рік підлягають зарахуванню до його страхового стажу, позаяк матеріалами справи підтверджується, що у спірний період останній перебував на спрощеній системі оподаткування та, здійснюючи підприємницьку діяльність, сплачував єдиний податок, в межах чого в силу приписів п. 2 Указу не міг не сплачувати й єдиний внесок. Крім іншого, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що ОСОБА_1 із свого боку вчинив всі залежні від нього дії для підтвердження факту зайняття підприємницькою діяльністю та сплати єдиного внеску, у той час як у нього відсутня будь-яка можливість в інший спосіб отримати такі відомості.
Посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.10.2018 року у справі №643/20104/15-а, згідно якої належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку, судова колегія оцінює критично з огляду на те, що, по-перше, указане рішення суду касаційної інстанції прийнято за іншого правового регулювання спірних правовідносин, адже зазнали змін і приписи ст. 24 Закону, і положення п. 4 Порядку №637, по-друге, постанова Верховного Суду стосувалася фізичної особи-підприємця, яка перебувала на загальній системі оподаткування, а не на спрощеній, що має місце у цій справі.
Суд апеляційної інстанції відхиляє й твердження ГУ ПФ в Черкаській області про те, що в силу чинного на той час Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 10.06.2004 року №7-6, Позивач повинен був подавати звітність до органів Пенсійного фонду, а тому її неподання свідчить про відсутність підстав для зарахування страхового стажу. 
Так, як було підкреслено вище, в силу положень п. 6 Указу суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов`язкових платежів), зокрема, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. У свою чергу, обов`язок з подання звітності згаданий Порядок №7-6 встановлював для страхувальників - роботодавців та інших осіб, які відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сплачують страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Водночас, оскільки згідно п. 6 Указу Позивач як платник єдиного податку не належав до платників збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, то в останнього був відсутній обов`язок із подання органам Пенсійного фонду України звітності за правилами, встановленими Порядком №7-6.
Надаючи оцінку доводам Апелянта про те, що покладення судом на нього обов`язку призначити Позивачу пенсії є втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до п. п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За правилами ч. ч. 3-4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Зі змісту наведених норм випливає, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.
Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
При цьому судовою колегією враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.
Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 45 Закону документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Матеріали справи свідчать, що за наслідками розгляду поданої ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії ГУ ПФ в Черкаській області було прийнято оформлене протоколом від 01.09.2020 року №231850001032 рішення про відмову в її призначенні з підстав відсутності необхідного страхового стажу для призначення пенсії через неможливість зарахування до нього періоду з 12.11.2007 року по 31.12.2009 року (2 роки 1 місяць 20 днів). Разом з тим, указані Відповідачем підстави незарахування страхового стажу за вказаний період були визнані судом протиправними. Інших підстав для відмови у призначенні Позивачу пенсії Відповідачем зазначено не було.
З урахуванням викладеного судова колегія вважає, що з урахуванням обставин цієї справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_1 , є зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області призначити останньому пенсію по інвалідності ІІ групи, починаючи з 27.08.2020 року.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель

Повний текст постанови складено та підписано « 12» травня 2021 року.