УХВАЛА

23 червня 2021 року 
м. Київ

Справа №  922/203/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової   Т.   Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я.
розглянувши матеріали касаційної скарги Заступника керівника Харківської обласної прокуратури
на  постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.2021 у справі
за позовом  Керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 в інтересах держави  в особі Харківської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрресурс"
про стягнення 544 802, 76 грн
ВСТАНОВИВ:
03.06.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на  постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.2021 у справі № 922/203/19, подана 18.05.2021 через Східний апеляційний господарський суд.
Перевіривши доводи викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Предметом касаційного оскарження є постанова Східного апеляційного господарського суду від  21.04.2021, якою залишено без змін рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.2021.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;       г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідною з частиною 7 статті 12 для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 у розмірі             2270,00 грн.
Предметом позову у справі № 922/203/19 є стягнення 544 802, 76 грн, що становить менше 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270,00 грн*500=     1 135 000, 00 грн станом на 2021 рік).

Можливість відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що  не перевищує п`ятиста         розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, залежить виключно від обставин конкретної справи.
Верховний Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".
Використання оціночних чинників, як-то: «винятковість значення справи для скаржника», «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
При цьому, незгода із рішенням суду попередньої інстанції не свідчить автоматично про неправильність застосування або порушення норм матеріального/ процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача/ відповідача є звичайним передбачуваним процесом.
Доводи касаційної скарги хоча і містять посилання на те, що у даний час у справах щодо стягнення коштів за користування земельними ділянками без правовстановлюючих документів, єдиної правозастосовчої практики не сформовано та посилання на те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки це спір щодо законності засад користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Укрресурс" земельною ділянкою комунальної власності площею                             4 963 кв. м. у центрі Харкова, проте не містять обґрунтування у чому полягає фундаментальне значення для формування такої практики та що становить значний суспільний інтерес.
Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на вирішення широкої маси спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Наведені скаржником обставини не свідчать про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки саме власне твердження скаржника про те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія підпунктів "а" та "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
Доводи, викладені в касаційній скарзі, зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики.
Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу. Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" [рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57)].
У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Суд звертає увагу, що посилання на підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1 та 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України без належного обґрунтування підстав визначених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З огляду на відсутність обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на  постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.2021 у справі № 922/203/19, згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на  постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.2021 у справі № 922/203/19.
2. Оригінал касаційної скарги повернути Заступнику керівника Харківської обласної прокуратури з додатками на 27 (двадцяти семи) аркушах.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                              Т.  Б. Дроботова                                                                                     
Судді                                                                                           Н. О. Багай
                                                                                                    Ю. Я. Чумак