ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2021 року 
м. Київ
справа №804/15341/15
адміністративне провадження №К/9901/31939/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорбуд» 
на постанову Дніпропетровського      апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 (Головуючий суддя Сафронова С.В., судді: Чепурнов Д.В.,                 Поплавський В.Ю.)
у справі № 804/15341/15 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорбуд» 
до Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області 
про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дорбуд»   (далі - позивач, ТОВ «Дорбуд»)  звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Лівобережної об`єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач, Лівобережна ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області), в якому просило суд визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 26.01.2015 № 0000332203.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 адміністративний позов задоволено.
Постановою Дніпропетровського  апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2016 та відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського  апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2016.
Помилковість висновків суду апеляційної інстанції позивач обґрунтовуєш таким. Відсутність у контрагента позивача можливостей для надання послуг та поставки товару в силу відсутності основних засобів та персоналу не може свідчити про нереальність угод, оскільки укладання трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення відповідних дій з надання послуг. Усі ТТН заповнювалися ТОВ «Сплітстоун», а позивач не проконтролював їх відповідність законодавству.  Посилання суду апеляційної інстанції на відкриття рахунків контрагентом після укладення договору, на думку позивача, не може бути прийнятним, оскільки на момент часткових розрахунків 24.10.2014 рахунки ТОВ «Сплітстоун» були дійсні, а позивач не зобов`язаний здійснювати перевірку справжності наданих документів. Посилання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, що списання матеріалів відбувалося раніше ніж відбувалася їх видача зі складу  також є помилковим, оскільки відповідно до акту списання матеріалів, останні списувалися 31.10.2014 та 30.11.2014, а не як вказано в постанові 30.09.2014.
Відповідач процесуальним правом надати письмові заперечення не скористався, що не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи та оцінки доказів, що, згідно положень статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 24.12.2014  по 25.12.2014, на підставі наказу від 24.12.2014 № 1367, відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, посадовою особою відповідача була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість ТОВ «Дорбуд» під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «Сплітстоун» за період вересень 2014 року, їх реальності та повноти відображення в обліку, за результатами якої складено акт від 29.12.2014 № 4954/2203/32839809 та встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.2, 198.3. 198.6 статті 198, пункту 201.1  статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 132   576  грн у вересні 2014 року.
На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 26.01.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000332203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 198 864 грн, в тому числі 132 576 грн - за основним платежем та 66 288 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.
За наслідками адміністративного оскарження вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий   кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Із зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, що стала підставою для формування податкового обліку платника податку. 
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що реальність виконання господарських операцій між ТОВ «Дорбуд» та ТОВ «Сплітстоун» за укладеними між ними: договором поставки матеріалів (товарів) № 19-09/14 від 19 вересня 2014 року на загальну суму 684 615,60 грн. (з ПДВ), за умовами якого ТОВ "Сплітстоун" (Постачальник) зобов`язувався передати у власність ТОВ "Дорбуд" (Покупцю) шляхом постачання на склад Покупця, а останній зобов`язувався прийняти та сплатити матеріали згідно накладних підтверджено  видатковими та податковими накладними, товарно-транспортними накладними; а за договором на виконання послуг з технічного обслуговування №22-09/14 від 22 вересня 2014 року на суму в розмірі 110 842,80 грн, за умовами якого ТОВ "Дорбуд" (Замовник) дає доручення, а ТОВ "Сплітстоун" (Виконавець) зобов`язується за плату надати послуги з технічного обслуговування обладнання асфальтобетонного заводу, яке знаходиться на території Замовника за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комісара Крилова, 2а підтверджено  податковими накладними, актами виконаних робіт, рахунками, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 631, які всі без винятку містять необхідні реквізити та інформацію, а також підписи осіб, які уповноважені отримувати товар/послуги та наявні печатки підприємств - учасників вчиненої господарської операції.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що укладені договори позивачем не пов`язані з основною діяльністю контрагента позивача, якою є «діяльність приватних охоронних служб». ТОВ "Сплітстоун" не мало відповідних основних фондів, устаткування і  трудових ресурсів для здійснення такої діяльності. До суду не надано достовірних та беззаперечних доказів поставки товарів на загальну суму 684 615,60 грн (з ПДВ) за договором № 19-09/14 від 19 вересня 2014 року, в тому числі і перевезення саме ТОВ "Сплітстоун" з його місцезнаходження: м. Донецьк вул. Лебединського буд.3 до складу позивача у м. Дніпропетровську  товару. Долучені позивачем до матеріалів справи видаткові накладні , в яких  місцем складання є м. Дніпропетровськ  також не можуть бути прийнятими до уваги судом як беззаперечні докази постачання зазначених в них товарів саме ТОВ "Сплітстоун", місцезнаходженням якого є: м. Донецьк вул. Лебединського буд.3, та відсутні докази оренди вказаним контрагентом позивача складів за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Ударників, 27. За таких обставин не можуть бути взяті до уваги як належні докази транспортування товарів позивачу. Не підтверджено також позивачем факту надання йому послуг по технічному обслуговуванню обладнання асфальтобетонного заводу та обладнанню асфальтобетонного заводу і обладнання установки для дроблення щебню саме ТОВ "Сплітстоун", який не має права на здійснення будівельної діяльності, та не отримував відповідних дозволів на будівництво. Долученими до матеріалів справи позивачем Актами КБ2 і КБ3 (110-119), довідкою вартості робіт та затрат (а.с.109), та підсумковою відомістю і розрахунками витрат (а.с.120-121) - не підтверджено факт виконання послуг, зазначених в договорі  №22-09/14 від 22 вересня 2014 року безпосередньо ТОВ "Сплітстоун". Не підтверджується також участь ТОВ "Сплітстоун" в технічному обслуговуванні та ремонті обладнання асфальтобетонного заводу долученими до матеріалів справи карткою рахунка 631 (а.с.128-131), оформленими 30.09.2014, актами списання матеріалів і запчастин (а.с.125-127), та документами про рух запчастин по складу (а.с.123-124), оскільки зазначені документи складалися безпосередньо працівниками ТОВ "Дорбуд" без участі ТОВ "Сплітстоун". До того ж, самі матеріали та запчастини були списані як такі що прийшли в негідність раніше, тобто 30.09.2014, ніж відбулася їх видача зі складу (08.10.2014, 23.10.2014, 04.11.2014). Крім того, на час укладення позивачем з ТОВ "Сплітстоун" договору поставки матеріалів (товарів) № 19-09/14 від 19 вересня 2014 року та договору на виконання послуг з технічного обслуговування №22-09/14 від 22 вересня 2014 року, зазначений ТОВ "Сплітстоун" в цих договорах рахунок в ПАТ «УкрСиббанк» не існував. У ТОВ "Дорбуд" не відбулося змін активів під час здійснення господарських операцій з ТОВ "Сплітстоун", і не відбулося змін в майновому стані підприємства. Зазначене не спростовується долученими позивачем до матеріалів справи рахунками на плату (а.с.54-67), що виписані ТОВ "Сплітстоун" в один день - 30.09.2014 року, та на яких відсутні будь-які відмітки банку.
Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з такого.
       Оцінка реальності господарських операцій здійснюється на підставі первинних бухгалтерських документів. При цьому, така оцінка повинна здійснюватися з урахуванням обставин місця та часу надання послуг, реальної можливості ведення господарської діяльності контрагентами-постачальниками, пов`язаності укладених договорів з господарською діяльністю позивача, фактичним рухом активів тощо. Платник податків при виборі контрагента та в подальшому укладенні з ним договору повинен керуватися в тому числі «належною обачністю», оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та задоволення кінцевої ділової мети. Первинні документи надані позивачем  повинні підтверджувати і розкривати суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В іншому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.
       За встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що надані позивачем первинні документи в своїй сукупності не свідчать про реальне виконання господарських операцій позивача з ТОВ «Сплітстоун». Позивачем не спростовані висновки суду апеляційної інстанції щодо неможливості виконання контрагентом укладених з позивачем договорів. 
       За правилами частини 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями  341, 345, 350, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дорбуд» залишити без задоволення. 
Постанову Дніпропетровського  апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016 у справі № 804/15341/15  залишити без змін. 
       Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Васильєва С.С. Пасічник  В.П. Юрченко