П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/6373/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.   
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
18 травня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2018 по день фактичного розрахунку - 30.09.2020 включно;
стягнути відповідача на користь позивача, із розрахункового рахунку з якого здійснюється виплата грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2018 по день фактичного розрахунку - 30.09.2020 включно в розмірі 230250,24 грн.
Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2018 по 30.09.2020 включно та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2018 по 30.09.2020 включно в розмірі 31544,28 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного:
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та 30.04.2015 набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .
Позивач звільнений з військової служби у запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2018 №34-РС, відповідно до пп. "к" пункту 2 частини 5 статті 26 закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
21.09.2018  позивача виключено  зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Так, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі №560/3582/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено та вирішено визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.09.2018. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.09.2018. Рішення набрало законної сили 11 лютого 2020 року.
28 лютого 2020 року, на виконання рішення суду відповідачем позивачу шляхом зарахування на картковий рахунок, була виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій в сумі 18314,67 грн.
Пізніше, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від  30 березня 2020 року у справі №560/498/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та вирішено визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. У задоволенні решти позовних відмовити. Вказане рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року.
На виконання рішення суду 23.06.2020 військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачу частину індексації грошового забезпечення шляхом перерахунку на картковий рахунок грошових коштів в сумі 4435,66 грн, а 30.09.2020 - іншу частину індексації грошового забезпечення в сумі 8857,59 грн. Всього на виконання вказаного рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 виплачено індексацію грошового забезпечення в розмірі 13293,25 грн. 
Отже, затримка розрахунку при звільненні склала з 21.09.2018 по 30.09.2020 - 506 робочих днів.
Позивач 08.09.2020 звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.09.2018 по 23.06.2020. 
Відповідач листом №350/184/5/174 від 18.09.2020 відмовив позивачу у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з відсутністю законних на це підстав. 
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Так, у відповідності до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2, 4 ст.9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України, згідно ч.2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII
Так, п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Рішеннями Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі №560/3582/19 та від 30 березня 2020 року у справі №560/498/20  які набрали законної сили, було встановлено неповний розрахунок відповідача із позивачем в день його звільнення. 
Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В свою чергу ч. 1 ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.
На томість ч. другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що на час звільнення позивача, останньому не здійснено виплату усіх належних працівникові сум при звільненні та не проведено остаточного розрахунку з ним, що обумовлює застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України у даному конкретному випадку з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
З матеріалів справи встановлено що, на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року у справі №560/3582/19, 28 лютого 2020 року відповідачем позивачу шляхом зарахування на картковий рахунок, була виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій в сумі 18314,67 грн, та на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №560/498/20.
23 червня 2020 відповідачем було виплачено позивачу частину індексації грошового забезпечення шляхом перерахунку на картковий рахунок грошових коштів в сумі 4435,66 грн, а 30 вересня 2020 - іншу частину індексації грошового забезпечення в сумі 8857,59 грн. Всього на виконання вказаного рішення суду відповідачем виплачено індексацію грошового забезпечення в розмірі 13293,25 грн. 
Відповідачем, таким чином, допущено затримку фактичного розрахунку при звільненні позивача, у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення, при цьому середній заробіток за таку затримку не нараховано та не виплачено. Відтак, суд доходить висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не проведенні нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 21 вересня 2018 року (день звільнення) по 30 вересня 2020 року (день розрахунку).
Судом також  зазначено, що відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Як вбачається з матеріалів справи, розмір грошового забезпечення позивача за останні два місяці, що передували звільненню позивача становило 20021,80 гривень. Тобто, середньоденне забезпечення становить: 20021,80/44=455,04 гривень.
Рскільки затримка розрахунку становить 506 днів - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 230250,24 грн.
На думку суд, в порівнянні із виплаченою сумою компенсації за невикористану відпустку учасника бойових дій та індексації грошового забезпечення в розмірі 31607,92 грн, суму 230250,24 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої компенсації.
А тому, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
При цьому суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Враховуючи, що середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення, становить 230250,24 грн., яка виникла за 506 днів і є врази більшою ніж недоплачена сума грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення, суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.
З врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 31544,28 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.