ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22368/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  02 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
      
Судді-доповідача:                                                                                                                           Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про надання дозволу на погашення суми податкового боргу відповідача за рахунок майна боржника, що перебуває у податковій заставі,
В С Т А Н О В И В:
Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (далі - позивач, апелянт) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» (далі - ДП МОУ «Укрвійськбуд», відповідач) , в якому просить:
- надати дозвіл на погашення суми податкового боргу ДП МОУ «Укрвійськбуд» за рахунок майна боржника, що перебуває у податковій заставі. 
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача наявний податковий борг у загальному розмірі 5  829  727,07 грн., щодо погашення якого вживалися заходи в порядку, визначеному  Податковим кодексом України, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про стягнення податкової заборгованості та надсилання податкових вимог. Однак, вказані заходи не призвели до надходження коштів до бюджету для погашення податкового боргу відповідачем, інкасові доручення повернуті без виконання у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках платника.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги контролюючого органу задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права. Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального права.  
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року, після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги відповідно до ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2021 року, відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м.Києві, встановлено строк до 16 квітня 2021 року для надання відзиву. Іншою ухвалою від 02 квітня 2021 року призначено розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження з 16 квітня 2021 року.
Представник відповідача Романовська О.І. подала до суду відзив, в якому просить апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ДП МОУ «Укрвійськбуд» є державним підприємством, заснованим на державній власності як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України, тому відсутні підстави для надання дозволу на погашення суми податкового боргу відповідача за рахунок майна боржника, що перебуває у податковій заставі. 
Відповідно до   статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» перебуває на податковому обліку в ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві та є платником податків.
Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» є державним підприємством, заснованим на державній власності як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України.
При цьому, як зазначає позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі, відповідно до Інформаційної довідки ГУ ДПС у м. Києві станом на 08 листопада 2019   року за ДП   МОУ «Укрвійськбуд» обліковується податковий борг у загальному розмірі 5   829   782,07 грн., який виник:
- за платежем 14010100 (податок на додану вартість) - 5   828   379,14 грн.;
- за платежем 21081103 (адміністративні штрафи та інші санкції) - 170,00 грн.;
- за платежем 18010600 (орендна плата з юридичних осіб) - 1   232,93 грн.
Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2014   року у справі №826/6454/14 вирішено стягнути з розрахункових рахунків та за рахунок готівки ДП МОУ «Укрвійськбуд» кошти в сумі 851   77,13 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року у справі №826/13649/17 вирішено стягнути з ДП МОУ «Укрвійськбуд» на користь Головного управління ДФС у м. Києві заборгованість з податку на вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 3 482   966,02 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до банків, обслуговуючих відповідача, щодо списання з розрахункових рахунків підприємства суми податкової заборгованості. Однак, з банківських установ було отримано відповідь про повернення інкасових доручень без виконання.
У зв`язку із зазначеним, як встановлено судом першої інстанції, позивач скористався своїм правом та прийняв рішення про опис майна у податкову заставу, відповідно до приписів  статті 89 Податкового Кодексу України.
Поряд з викладеним суд встановив, що контролюючим органом складено акти опису майна від 26 грудня 2018 року №443/26-15-17-02-07, №444/26-15-17-02-07, №445/26-15-17-02-07, №446/26-15-17-02-07, №447/26-15-17-02-07, №448/26-15-17-02-07, №449/26-15-17-02-07, №450/26-15-17-02-07.
Позивач, вважаючи, що має підстави для отримання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу відповідача за рахунок його майна, що перебуває в податковій заставі, звернувся до суду з відповідним позовом.
На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень  статті 19 Конституції України, ст. ст.  1,  14,  20,  87,  89,  95, Податкового кодексу України,  статті 136 Господарського кодексу України, а також положень статті  1  та статті  2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна»  суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ГУ ДПС у м. Києві про надання дозволу на погашення суми податкового боргу відповідача за рахунок майна боржника, що перебуває у податковій заставі нормативно та документально не підтверджуються, а майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання, то відсутні правові підстави для надання дозволу на погашення такого боргу за рахунок майна відповідача.
З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно з підпунктом  14.1.175  пункту  14.1  статті  14 Податкового кодексу України  податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Статтею 20 Податкового кодексу України  встановлені права контролюючих органів, зокрема, підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 визначено право контролюючого органу звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пунктів 89.2., 89.3  статті 89 Податкового кодексу України  з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акту опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Відповідно до пунктів  95.1,  95.3  статті 95 Податкового кодексу України  контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
При цьому, рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Аналіз зазначених вище норм законодавства, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що нормами чинного законодавства встановлено загальний порядок погашення заборгованості платника податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган у певній послідовності для примусового стягнення податкового боргу, а саме: стягнення коштів, які перебувають у власності боржника, а в разі їх відсутності - шляхом продажу майна боржника, яке перебуває у податковій заставі.
При цьому, лише сукупність відповідних обставин є підставою для контролюючого органу звернутися до суду із позовом про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, а саме: наявність податкового боргу; наявність майна платника податків, описаного у податкову заставу; відсутність коштів на рахунках платника податків в обслуговуючих банках.
Пунктом  87.2  статті  87 Податкового кодексу України  передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Згідно  статті 136 Господарського кодексу України  право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Так,  статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна»  встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.
Згідно  статті 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» для цілей цього  Закону  під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 3.3 рішення від 10.06.2003 року у справі № 1-11/2003 роз`яснив, що за змістом  ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об`єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано спеціальний правовий режим майна державних підприємств та мораторій на його реалізацію, зокрема в рахунок погашення податкового боргу, за умови, що частка держави у статутному капіталі такого підприємства становить не менше 25 відсотків.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у статутному капіталі ДП МОУ «Укрвійськбуд» частка держави становить 100%, майно цього підприємства є державною власністю та закріплено за ним на праві господарського відання.
При цьому, пунктом  87.2  статті 87 Податкового кодексу України  чітко визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами, а відтак в даному випадку норми  Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», яким встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств, є пріоритетними.
З урахуванням наведеного та враховуючи, що Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлює мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25%, до яких належить ДП МОУ «Укрвійськбуд», суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для надання позивачу дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна відповідача.
Аналогічну правову позицію щодо мораторію на реалізацію майна державних підприємств у спорі про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок такого майна, висловив Верховний Суд у постановах від 08.08.2019 року у справі № 823/1472/14 та від 11.02.2020 року у справі № 818/1604/16.
Водночас, у відповідності до  статті 95 ПК України  обов`язковою умовою для продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, є недостатність коштів на його рахунках для погашення суми податкового боргу.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення цього адміністративного позову.
Доводи апелянта про те, що за відповідачем обліковується податковий борг, який ним не погашено, що ГУ ДПС у м. Києві не може виконати рішення суду про стягнення такої заборгованості через відсутність коштів на рахунку боржника, що податковим органом вживалися всі можливі та необхідні заходи для погашення цього боргу підприємства і що ним дотримано послідовну процедуру звернення до суду з вимогами про надання дозволу на примусову реалізацію майна відповідача, не доводять наявності достатніх та необхідних законодавчо визначених правових підстав для надання дозволу позивачу на реалізацію майна відповідача.
Отже, проаналізувавши всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 315 Кодексу адміністративного судочинства  України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства  України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  242-244,  250,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адмінвістративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2021 року у справі №640/22368/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Суддя-доповідач                                                                                                                                 О.М.Кузьмишина
Судді                                                                                                                                            Л.О.Костюк
                                                                                                                                                                
                                                                                                    О.Є.Пилипенко