ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 травня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1960/19	

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:  
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: Л.О. Будішевської, О.Ю. Аленіна,
при секретарі судового засідання – І.М. Станковій,
за участю представників сторін:
від позивача: А.Л. Чорний, І.О. Верхола, Я.І. Хоменко,
від відповідача: І.І. Зуєва,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» 
на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2020 (суддя                      Д.О. Бездоля, м. Одеса, повний текст складено 07.12.2020) 
у справі №916/1960/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашрам» 
до відповідача Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»
про стягнення 1 827 062,82 грн, -
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ашрам» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства  «Одесміськелектротранс», в якій просило стягнути:
-644272,62 грн. за користування у період з 01.01.2017 по 05.11.2017 приміщенням адміністративної будівлі під літерою «Ж», площею 379,6 кв.м., розташованого за адресою: вул.Водопровідна, буд.1-А, м. Одеса, 65007;
-1182790,20 грн. за користування у період 01.01.2017 по 05.11.2017 приміщенням будівлі під літерою «И», площею 690 кв.м., розташованого за адресою: вул. Водопровідна, буд.1-А/3, м.Одеса, 65007.
Позовні вимоги обґрунтовані положеннями статті 1214 Цивільного кодексу України з посиланням на те, що відповідачем без достатньої правової підстави у період з 01.01.2017 по 05.11.2017 використовувались вищезазначені приміщення, що на праві приватної власності належать позивачу.
Рішенням господарського суду Одеської області від 25.11.2020 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача грошові кошти за користування майном в сумі 1768964,63грн., в іншій частині позову відмовлено. Врахувавши, що відповідач з 01.01.2017 по 05.11.2017 користувався спірними приміщеннями без належних правових підстав, однак не сплачував вартість такого користування, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки за результатом здійсненого судом розрахунку вартість безпідставно збереженого майна у вигляді плати за користування приміщеннями є меншою, ніж заявлено позивачем.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати, в позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, нез`ясування всіх обставин, що мають значення для справи. В обгрунтування вимог апеляційної скарги Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» послалось на те, що судом при прийнятті рішення не враховано пояснення відповідача стосовно того, що приміщення під літерою «Ж» з січня 2017 року переобладнане під готель «Крокодил», відповідач не має доступу до цієї будівлі, а тому не використовує його з 01.01.2017. Апелянт не заперечував факт використання приміщення під літерою «И» для ремонту трамваїв, проте не погодився із стягнутою судом сумою вартості за користування цим приміщенням, оскільки вказана вартість розрахована на підставі висновку експерта від 28.09.2020, який є необґрунтованим. Відповідачем при розгляді справи заявлялося клопотання про проведення повторної експертизи, у задоволенні якого судом було відмовлено, що призвело до того, що суд в розрахунку вартості за користування приміщенням під літерою «И» вказав суму, яка не відповідає дійсній ринковій вартості аналогічного приміщення в місті Одесі.
Одночасно з подачею апеляційної скарги скаржник заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а також клопотання про відстрочку сплати судового збору.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/1960/19 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 19.01.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2020 у справі №916/1960/19 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/1960/19 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. 
25.01.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи платіжного доручення №49 від 19.01.2021 щодо сплати судового збору  в сумі 39801,71 грн.
25.01.2021 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 (у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Одесміськелектротранс». 
Ухвалою суду від 17.02.2021 розгляд справи призначено на 16.03.2021. В судовому засіданні 16.03.2021 оголошено перерву до 30.03.2021 о 12:00, а також ухвалою від 16.03.2021 повідомлено скаржника про дату, час та місце проведення наступного судового засідання.
Узв`язку із тимчасовою непрацездатністю з 29.03.2021 судді С.В. Таран, розпорядженням   в.о.   керівника апарату суду №84 від 30.03.2021р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1960/19.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя   - Л.В. Поліщук, судді: Л.О. Будішевська, О.Ю. Аленін.   
Ухвалою суду від 31.03.2021 справу №916/1960/19 прийнято до провадження у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Л.В. Поліщук, судді:                         Л.О. Будішевська, О.Ю. Аленін; розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2020 у справі №916/1960/19 призначено на 26.04.2021.
26.04.2021 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про призначення у справі повторної судово-оціночної експертизи, на розгляд якої поставити питання: «Визначити ринкову вартість нежитлового приміщення під літерою «И» за адресою: м.Одеса, вулиця Водопровідна, 1А, для нарахування орендної плати станом на 01.01.2017 з урахуванням викладених обставин» (вх.№1803/21 від 26.04.2021. Клопотання обґрунтоване частиною другою статті 107 Господарського процесуального кодексу України та мотивоване тим, що експертом при визначенні оцінки вартості майна обрано порівняльний метод, проте всупереч пунктів 19, 20 Національного стандарту №2 «Оцінки нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1442, експертом у висновку не проаналізовано продаж порівняльних об`єктів, а висновок зроблений лише на даних пропозиції, а також наведено для порівняння об`єкти, які не є подібними.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 26.04.2021 представником Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» заявлено клопотання, в якому просив не розглядати у вказаному судовому засіданні клопотання про призначення повторної судово-будівельної експертизи та про перенесення розгляду справи у зв`язку із необхідністю надання часу для мирного врегулювання спору, яке судовою колегією задоволено та оголошено перерву в судовому засіданні до 17.05.2021.
Клопотання скаржника про призначення повторної судово-будівельної експертизи було розглянуто судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 17.05.2021 та протокольною ухвалою вказане клопотання скаржника залишено без розгляду з огляду на те, що воно подано поза межами встановленого ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 строку (до 17.02.2021), без клопотання про його поновлення. 
Відповідно до  статті 113 Господарського процесуального кодексу України  строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. У відповідності до положень  статті 118 Господарського процесуального кодексу України  право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до  статті 119 Господарського процесуального кодексу України  суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Представник позивача – адвокат Хоменко Я.І. в судовому засіданні 17.05.2021 заперечувала проти клопотання скаржника про призначення повторної експертизи та надала вказані заперечення у письмовій формі, які судовою колегією залучені до матеріалів справи (вх.№81/21/Д3 від 17.05.2021).
В судовому засіданні апеляційної інстанції 17.05.2021 представник скаржника підтримала доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просила оскаржуване рішення суду скасувати, в позові відмовити. Представники позивача заперечували на доводи апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 30.03.2005 у справі №11/01-05-91 (а.с.82-85, т.1), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.05.2005 (а.с.86-88, т.1) та постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2005 (а.с.89-91, т.1.), було задоволено вимоги Відкритого акціонерного товариства «Одесаремелектротранспорт» та виселено Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» з приміщень, займаних в адміністративній будівлі (заводоуправління), площею 379,6 кв.м., та приміщень цеху по ремонту електротранспорту, площею 690 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, 1-А.
Згідно з свідоцтвом про право власності від 28.03.2014 №19693031 (а.с.12, т.1), нежитлові приміщення, загальною площею 4544,5 кв.м., розташовані за адресою: вул. Водопровідна, 1А/3, м. Одеса, на праві приватної власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Ашрам». Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2014, індексний номер витягу 19693250 (а.с.13-14, т.1), нежитлові приміщення, загальною площею 4544,5 кв.м., розташовані за адресою: вул. Водопровідна, 1А/3, м.Одеса, складаються з нежитлових приміщень І та ІІ поверхів, які розташовані у літ. «И» згідно технічного паспорту від 29.08.2013 №000121. Згідно технічного паспорту від 29.08.2013 №000121 (а.с.15-17, т.1), нежитлові приміщення під літерою «И» складаються, зокрема, з цеху, площею 690,0 кв.м.
Крім цього, згідно з свідоцтвом про право власності від 28.03.2014 №19679264 (а.с.18, т.1), нежитлові приміщення, загальною площею 4678,4 кв.м., розташовані за адресою: вул. Водопровідна, 1А, м.Одеса, на праві приватної власності належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Ашрам». Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.03.2014, індексний номер витягу 19679634 (а.с.19-21, т.1), нежитлові приміщення, загальною площею 4678,4 кв.м., розташовані за адресою: вул. Водопровідна, 1А, м. Одеса, складаються, зокрема, з адмінбудівлі під літерою «Ж», площею 693,9 кв.м.
Предметом позовних вимог у даній справі є вимога про стягнення з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашрам» грошових коштів за користування в період з 01.01.2017 по 05.11.2017 майном, а саме:
- 644272,62 грн за користування приміщенням адміністративної будівлі під літерою «Ж», площею 379,6 кв.м., розташованого за адресою: вул. Водопровідна, буд.1-А, м. Одеса;
- 1182790,20 грн за користування приміщенням будівлі під літерою «И», площею 690кв.м., розташованого за адресою: вул. Водопровідна, буд. 1-А/3, м. Одеса.
Підставою цих вимог визначено те, що відповідач використовував у вказаний період спірне майно, яке належить на праві приватної власності позивачу, без достатньої правової підстави.
Судова колегія зазначає, що обставини користування відповідачем вищевказаними спірними приміщеннями без достатньої правової підстави за попередні періоди встановлені судами в межах судових справ, що розглядались Господарським судом Одеської області, №916/2153/17 та №916/52/19.
Так, як вбачається з матеріалів справи (а.с.60-75, т.1), рішенням Господарського Одеської області від 10.07.2018 у справі №916/2153/17, яке залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.02.2019 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.05.2019, було задоволено повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашрам» до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» про стягнення грошових коштів за користування відповідачем у період з  01.09.2014 по 31.08.2015 майном, а саме: приміщенням адміністративної будівлі під літерою «Ж», площею 379,6 кв.м, розташованим за адресою: м.Одеса, вул.Водопровідна, 1-А, та приміщенням адміністративної будівлі під літерою «И», площею 690 кв.м, розташованим за адресою: м.Одеса, вул.Водопровідна, 1-А/3. Також рішенням суду у справі №916/2153/17 судом було відмовлено Комунальному підприємству «Одесміськелектротранс» у задоволенні зустрічних позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашрам» про визнання  недійсними свідоцтва про право власності в частині включення до свідоцтва №19693031 від 28.03.2014 нежитлових приміщень І та ІІ поверхів, розташованих у літ. «И», та адмінбудівлі літ. «Ж» у свідоцтві №19679264 від 28.03.2014.
Іншим рішенням Господарського суду Одеської області від 12.04.2019 у справі №916/52/19 (а.с.76-81, т.1) судом задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашрам», заявлені  до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» з аналогічних підстав, та стягнуто з відповідача на користь позивача кошти за користування у період  з 28.12.2015 по 31.12.2016 майном, а саме: приміщенням адміністративної будівлі під літерою «Ж», площею 379,6 кв.м, розташованим за адресою: м.Одеса, вул.Водопровідна, 1-А, та приміщенням адміністративної будівлі під літерою «И», площею 690 кв.м, розташованим за адресою: м.Одеса, вул.Водопровідна, 1-А/3. Обставина набуття вказаним рішенням суду законної сили не заперечується учасниками справи.
В межах цієї справи відповідачем не заперечується належність позивачу на праві власності вищевказаних приміщень під літерами «Ж» та «И».
Також відповідачем не заперечується використання ним приміщення під літерою «И» у спірний в цій справі період (з 01.01.2017 по 05.11.2017).
Натомість відповідач, заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення з нього грошових коштів за використання ним приміщення під літерою «Ж», наполягав на тому, що вказане приміщення він звільнив 01.01.2017, в підтвердження чого відповідач подав суду наказ Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» від 27.12.2016 №587/1 про звільнення цього приміщення. Також відповідач вказав про те, що приміщення під літерою «Ж» з січня 2017 року переобладнане під готель «Крокодил», відповідач не має доступу до цієї будівлі, а тому не використовує його з 01.01.2017.
Колегія суддів зазначає, що наказ Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» від 27.12.2016 №587/1 судом першої інстанції при розгляді цієї справи по суті обґрунтовано не прийнято до розгляду, оскільки при його поданні відповідачем не були дотримані вимоги  статті 80 Господарського процесуального кодексу України. Крім цього, як слушно зазначено місцевим господарським судом, в матеріалах справи відсутні жодні докази вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання вказаного наказу та звільнення приміщення під літерою «Ж».
В судовому засіданні апеляційної інстанції 17.05.2021 представником відповідача надано пояснення, відповідно до яких Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс» не зверталося до позивача з пропозицією прийняти приміщення під літерою «Ж», відповідний акт приймання-передачі цього приміщення між позивачем та відповідачем також не складався.
Представники позивача, надаючи пояснення стосовно періоду, за який заявлено даний позов, вказали про те, що оскільки в іншій господарській справі судом було задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашрам», заявлені  до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» з аналогічних підстав стосовно цих же приміщень, та стягнуто з відповідача кошти за користування приміщеннями за період, кінцевою датою якого є 31.12.2016, то початком періоду для стягнення коштів за цим позовом позивачем визначено наступну дату - 01.01.2017. Також представники позивача підтвердили про розміщення на даний час у цьому приміщенні готелю, проте не вказали дату, з якої набули фактичний доступ до приміщення під літерою «Ж» для проведення в ньому ремонту для розміщення готелю.
Поряд з цим, судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи враховано, що обставини щодо використання відповідачем вищевказаних приміщень без наявності відповідних правових підстав у попередні періоди, що не охоплює спірний у цій справі період, було встановлено судами в межах справ №916/2153/17 та №916/52/19 за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашрам» та Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», а тому дані обставини є встановленими та не потребують доказуванню згідно  із статтею 75 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, ухвалення судами рішень за участю Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» у справі №11/01-05-91 свідчить про те, що відповідачу у 2005 році вже було відомо про обставину безпідставного використання вищевказаних приміщень.
Оцінюючи докази щодо обставин використання відповідачем приміщення під літерою «Ж» в період з 01.01.2017 по 05.11.2017, колегія суддів відзначає, що 17.10.2019 набув чинності  Закон України від 20 вересня 2019 року № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було внесено зміни до   Господарського процесуального кодексу України, зокрема змінено назву  статті 79 Господарського процесуального кодексу України  з «Достатність доказів» на нову – «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до  статті 79 Господарського процесуального кодексу України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж  протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах  закон  не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, оцінивши докази в їх сукупності відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, при цьому врахувавши: надані представниками сторін пояснення; встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, преюдиційні обставини безпідставного користування відповідачем приміщенням під літерою «Ж» у попередні періоди (у тому числі станом на 31.12.2016); відсутності доказів підтвердження виселення відповідача із вказаного приміщення і повернення його відповідачу, суд апеляційної інстанції вважає, що надані позивачем докази щодо користування відповідачем приміщенням під літерою «Ж» у період з 01.01.2017 по 05.11.2017 є більш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем для їх спростування.
З урахуванням викладеного, судовою колегією у цій справі встановлено обставини використання Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс» приміщень будівлі під літерою «Ж», площею 379,6 кв.м., за адресою: вул. Водопровідна, буд.1-А, м. Одеса, та будівлі під літерою «И», площею 690 кв.м., за адресою: вул. Водопровідна, буд. 1-А/3, м.Одеса, у період з 01.01.2017 по 05.11.2017. 
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Згідно із частиною першою статті 1214 Цивільного кодексу України  особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.
Розрахунок плати за користування спірними приміщеннями позивачем здійснено з урахуванням Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу,  затвердженої  постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786. Ставка орендної плати у розмірі 15% була застосована судами під час розгляду аналогічних справ №916/2153/17 та №916/52/19.
Згідно з додатком №2 до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу,  затвердженої  постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, орендна ставка за використання нерухомого майна для розміщення транспортних підприємств з перевезенням пасажирів складає 15% від ринкової вартості.
З огляду на відсутність методики розрахунку орендної плати за приватне майно та пропорції її розподілу, а також використання відповідачем протягом тривалого часу спірних нежитлових приміщень без будь-яких правовстановлюючих документів, суд апеляційної інстанції вважає, що здійснення позивачем розрахунку плати за користування спірними приміщеннями із застосуванням до спірних відносин положень вказаної Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу таким, що не суперечить діючому законодавству. Будь-якого контррозрахунку плати за користування відповідачем до суду не надано.  
Задовольняючи частково заявлені позивачем позовні вимоги, суд першої інстанції при розрахунку плати за користування відповідачем спірними приміщеннями керувався такою ринковою вартістю:
-щодо приміщення під літерою «Ж»: наданим позивачем разом з позовом звітом про оцінку майна №10062019_006 (а.с.25-41, т.1), відповідно до якого ринкова вартість нежитлового приміщення адмінбудівлі під літерою «Ж», площею 379,6 кв.м., що розташована адресою: вул. Водопровідна, 1-А, м. Одеса, станом на 01.01.2017 складає 5073558,00 грн.;
-щодо приміщення під літерою «И»: висновком експерта судової оціночно-будівельної експертизи від 28.09.2020 №20-1081, проведеної в межах розгляду цієї справи, відповідно до якого ринкова вартість об`єкта нерухомого майна під літерою «И», станом на 01.01.2017, з урахуванням округлень до сотень, складає: у задовільному стані  9328800,00грн, у незадовільному стані  8856800,00 грн. 
Із висновку експерта вбачається, що останнім було визначено вартість спірного майна станом на 01.01.2017 з врахуванням технічного стану як задовільного (фізичний знос 21-40%, що означає придатність елементів в цілому для експлуатації, але які потребують ремонту, який є доцільним на цій стадії), так і незадовільного (фізичний знос 41-60%, що означає можливість експлуатації елементів будівлі лише за умов проведення їх ремонту). Визначення вартості майна в задовільному та незадовільному стані обумовлено тим, що вартість майна необхідно було здійснити станом на 01.01.2017, водночас матеріали справи містять пояснення сторін, які визначають стан приміщення як у задовільному, так і не задовільному стані.
Проаналізувавши наявні у справі докази та пояснення сторін, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку слід застосовувати ринкову вартість майна як у незадовільному стані, враховуючи, що позивач не має можливості надати суду докази технічного стану, станом на 01.01.2017, про що ним було зазначено, зокрема, у поданих до суду письмових поясненнях (а.с.117, т.2), водночас, поданий відповідачем висновок про вартість майна, який є більш актуальним та здійснений з врахуванням проведеного фактичного дослідження об`єкту нерухомого майна, визначає технічний стан приміщень як незадовільний.
Натомість, стосовно позовних вимог про стягнення коштів за використання приміщення під літерою «И» скажник зазначив, що він не погоджується із стягнутою судом сумою вартості за користування цим приміщенням, оскільки вказана вартість розрахована на підставі висновку експерта від 28.09.2020, в якому зазначено вартість приміщення, яка не відповідає дійсній вартості об`єкту через те, що експертом при застосуванні порівняльного методу використовувались не подібні об`єкти.
Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок орендної плати за користування майном позивачем було здійснено на підставі долучених до позовної заяви звітів про оцінку майна, складених суб`єктом оціночної діяльності  Малієнко Наталією Вікторівною, а саме:
- звіту про оцінку майна №10062019_006 (а.с.25-41, т.1), згідно якого ринкова вартість нежитлового приміщення адміністративної будівлі під літерою  «Ж», площею 379,6кв.м., розташованого за адресою: вул. Водопровідна, буд.1-А, станом на 01.01.2017, складає 5073558,00 грн, а вартість оренди об`єкту оцінки складає 761034,00 грн, як 15% від ринкової вартості об`єкту. При цьому, суб`єктом оціночної діяльності визначено технічний стан цього приміщення як задовільний;
- звіту про оцінку майна №10062019_005 (а.с.42-59, т.1), згідно якого ринкова вартість нежитлового приміщенням будівлі під літерою «И», площею 690 кв.м., розташованого за адресою: вул. Водопровідна, буд. 1-А/3, м. Одеса, станом на 01.01.2017, складає 9314313,00 грн, а вартість оренди об`єкту оцінки складає 1397147,00 грн, як 15% від ринкової вартості об`єкту. При цьому, суб`єктом оціночної діяльності визначено технічний стан цього приміщення як задовільний.
Відповідач, в свою чергу, подав суду звіт про незалежну оцінку майна (а.с. 144-192, т.1), який виконаний на замовлення Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» та в якому визначено ринкову вартість об`єкту оцінки  частини  нежитлового приміщення під літерою «И», що розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Водопровідна, буд. 1-А/3, яка являє собою цех площею 690,0 кв.м. Згідно з висновком, що міститься у звіті, ринкова вартість об`єкту оцінки станом на 01.01.2017 складає 5463217,00 грн. При цьому, суб`єктом оціночної діяльності визначено технічний стан цього приміщення як незадовільний.
У зв`язку з цим, суд першої інстанціїї, прийнявши до уваги наявність в матеріалах справи двох висновків щодо ринкової вартості нежитлового приміщення під літерою «И», площею 690,0 кв.в., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, буд. 1-А/3, які є взаємно суперечливими, ухвалою від 10.10.2019 призначив у справі №916/1960/19 оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експертизи судом було поставлено наступне питання: «Яка ринкова вартість об`єкта нерухомого майна  нежитлового приміщення під літерою  И, площею 690,0 кв.м., що розташоване за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Водопровідна, буд. 1-А/3, станом на 01.01.2017?».
За результатами вказаної експертизи було складено висновок судової оціночно-будівельної експертизи  від 28.09.2020 №20-1081.
Посилання скаржника на безпідставне відхилення судом його клопотання про проведення повторної експертизи, судовою колегією до уваги не приймається, оскільки: по-перше, таке клопотання було заявлене Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс» 17.11.2020 , тобто, поза межами підготовчого судового засідання, яке було закрито протокольною ухвалою суду від 09.11.2020, без клопотання про поновлення строку на його подання, тоді як відповідно до приписів частини другої статті 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи; по-друге, з матеріалів справи не вбачається наявності підстав для відхилення цього висновку експерта та призначення повторної експертизи згідно із частиною другою статті 107 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, врахувавши, що відповідач у заявлений в позовній заяві період з 01.01.2017 по 05.11.2017 користувався спірними приміщеннями без належних правових підстав, однак не сплачував вартість такого користування, суд першої інстанції, виходячи із вищенаведених по тексту цієї постанови вихідних даних щодо розміру орендної ставки та ринкової вартості приміщень під літерами «Ж» та «И», здійснивши власний розрахунок плати за користування приміщеннями за спірний період, дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за користування майном в сумі 1768964,63 грн., з яких 644272,36 грн. за користування приміщенням адміністративної будівлі під літерою «Ж», площею 379,6 кв.м., розташованого за адресою: вул. Водопровідна, буд.1-А, м. Одеса, та 1124692,27грн. за користування приміщенням будівлі під літерою «И», площею 690 кв.м., розташованого за адресою: вул. Водопровідна, буд. 1-А/3, м. Одеса.
Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вказане судове рішення слід залишити без змін. 
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Одеської області від 25.11.2020 у справі №916/1960/19 залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України. 
Повний текст постанови складено 19.05.2021.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Поліщук

          Суддя                                                                                           Л.О. Будішевська

          Суддя                                                                                          О.Ю. Аленін