ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 червня 2021 року           справа №200/4577/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів  Геращенка І.В.,  Казначеєва Е.Г., секретаря судового засідання Тішевського В.В.,  представника позивача Мороз О.О., представника відповідача Сенникова А.А,   розглянув  у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р. (повний текст рішення складено 23 березня 2021 у м. Слов`янськ) у справі  № 200/4577/20-а (головуючий І інстанції суддя Бабаш Г.П.)   за позовом   фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   до   Головного управління ДПС у Донецькій області   про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.02.2020 року № 0003503306 на суму 85188,75 грн.,

                                         ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1  (далі – позивач)  05.05.2020 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із   позовною заявою  до    Головного управління ДПС у Донецькій області   (далі – відповідач), в якій просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 24.02.2020 № 0003503306  на суму 85 188,75 грн. та вирішити питання судових витрат (т. 1 а.с. 2-7).
Рішенням Донецького  окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року   відмовлено у задоволенні позову (т. 2 а.с. 52-54).
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу,  в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що апелянт у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 був платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування 3 групи, загальний дохід від провадження діяльності склав 5 229 337, 52 грн., та з 01.01.2018 здійснив перехід із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування. Оскільки у 2017 апелянт здійснював оподаткування результатів господарської діяльності як платник єдиного податку 3 групи, то зазначене правило припиняло юридичну дію з настанням обставин, передбачених п.п. 3 п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України.
Таким чином вважає, що приписи п. 181. 1 ст. 181 Податкового кодексу України мають застосовуватись до нього або з моменту втрати статусу платника єдиного податку за власним рішенням (з 01.01.2018), або з моменту настання події порушення правил знаходження на спрощеній системі оподаткування, обліку, звітності, що не було встановлено ані під час перевірки, ані під час судового розгляду справи.  
Також зауважує, що підстави, визначені п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183 Податкового кодексу України для обов`язкової реєстрації платником податку на додану вартість не мають місця в зв`язку з відсутністю перевищенням суми доходу 1000 000, 00 грн. протягом 12 послідовних періодів, протягом яких отримано суму доходу, яка перевищує суму 1 000 000, 000 грн.
Посилається на постанову Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення  сторін, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ФОП ОСОБА_1 , номер запису про державну реєстрацію 22760000000034933, перебуває на податковому обліку в Маріупольському управлінны ГУ ДПС у Донецькій області.
В 2017 році позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, був зареєстрований як платник єдиного податку третьої групи.
26 та 30 січня 2018 року позивач отримав від ГО «ФРМ» кошти за виконані роботи в загальній сумі 340750,91 грн.
В лютому 2018 року позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку, з якої вбачається, що загальна сума доходу за 2017 рік становить 5229337,52  грн.
12.02.2018 року  позивач звернувся до податкового органу з заявою про реєстрацію платником податку на додану вартість.
Листом ГУ ДФС у Донецькій області від 22.02.2018 року позивача повідомлено, що йому відмовлено в реєстрації платником податку на додану вартість у зв`язку з недоліками поданої заяви (т. 1 а.с. 84).
02.04.2018 року позивач повторно звернувся з заявою про реєстрацію платником податку на додану вартість.
05.04.2018 року  позивача зареєстровано платником податку на додану вартість.
Наказом ГУ ДПС у Донецькій області № 828 від 05.12.2019 року призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки  позивача за період з 01.07.2016 року по 30.06.2019 року.
За результатами перевірки відповідачем складений акт від 22.01.2020 року № 63/05-99-33-06/ НОМЕР_1 , яким зокрема встановлено, що в порушення Податкового кодексу  позивачем  не нараховувався та не сплачувався податок на додану вартість з 11.01.2018 по 04.04.2018 (т. 1 а.с. 11-45).
24.02.2020 року ГУ ДПС у Донецькій області прийняло податкове повідомлення-рішення № 0003503306, яким збільшено суму зобов`язання з податку на додану вартість на 68151 грн. та застосовано штрафну санкцію на суму 17037,75 грн., а всього 85188,75 грн. (т. 1 а.с. 46-47).
Спірним у справі є правомірність прийняття відповідачем  податкового повідомлення-рішення   від 24.02.2020  року за № 0003503306  на суму 85 188,75 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).
За унормуванням пункту 291.2. Податкового кодексу спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що визначає заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Пункт 291.4. Кодексу окреслює, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: 3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 грн. (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
За приписами пункту 292.1. Кодексу доходом платника єдиного податку є: 1) для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Пункт 298.2.3. Кодексу зобов`язує платників єдиного податку перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: 3) у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.
У разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, згідно п. 183.4. Кодексу на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.
З урахуванням того, що за 2017 рік позивач отримав дохід 5229337,52 грн., тобто перевищив допустимий обсяг доходу для суб`єкта господарювання третьої групи, який застосовує спрощену систему оподаткування, з січня 2018 він у відповідності до вищенаведених приписів перейшов на загальну систему оподаткування.
За унормуванням п. 181.1. Кодексу у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Пункт 183.4. Податкового кодексу визначає, що у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.
З аналізу цих пунктів в сукупності вбачається, що особи, які є платниками єдиного податку першої - третьої групи, не зобов`язані реєструватися як платники податку на додану вартість у разі перевищення загальної суми доходу 1000000 грн. лише за умови, що вони не перевищили суму доходу, яка має наслідком перехід на загальну систему оподаткування (в даному випадку 5000000 грн.).
Оскільки позивач за 2017 рік позивач отримав дохід 5229337,52 грн. і підлягав переходу із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку на додану вартість, на сплату інших податків і зборів, на нього розповсюджуються приписи пункту 183.4. Податкового кодексу. Тобто, при переході на загальну систему оподаткування за умови перевищення загальної суми доходу 1000000 грн. протягом останніх 12 календарних місяців, позивач мав подати заяву про реєстрацію платником ПДВ не пізніше 10 січня 2018 року.
Пунктом 183.9.  ст. 183 Податкового Кодексу обумовлено: у разі відсутності підстав для відмови у реєстрації особи як платника податку контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів після надходження реєстраційної заяви до контролюючого органу внести до реєстру платників податку запис про реєстрацію такої особи як платника податку: з дня внесення запису до реєстру платників податку у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку або у разі реєстрації осіб, визначених в абзаці першому пункту 183.4, що відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, якщо перше число календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, на день подання реєстраційної заяви настало.
Будь-яка особа за приписами пункту 183.10. ст. 183 ПК, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, вона несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Таким чином, не зважаючи на реєстрацію  позивача як платника податку на додану вартість лише 05.04.2018 року, обліковувати та сплачувати податок на додану вартість позивач мав з січня 2018 року. Отже, з отриманих в січні 2018 року коштів в загальній сумі 340750,91 грн. позивач мав сплатити податок на додану вартість.
За вказаних обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та вважає правомірним донарахування податковим органом  позивачу зобов`язання з податку на додану вартість та штрафної санкції, яке відображено в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 24.02.2020 року № 0003503306 на суму 85188,75 грн.
Вважаючи наказ ГУ ДПС у Донецькій області № 828 від 05.12.2019 року, яким призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки  позивача незаконним, останній звернувся до суду з приводу його оскарження.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 року у справі № 200/6608/20-а  відмовлено в задоволенні позову  позивача до ГУ ДПС у Донецькій області про скасування наказу № 828 від 05.12.2019 року та визнання протиправними дій щодо проведення перевірки. Це рішення набрало законної сили на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 року.
За приписами частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи викладене вище, суд  першої інстанції правомірно  прийшов  до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.  
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.  
За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
І відповідачем доведено, що, приймаючи  податкове повідомлення-рішення відповідача від 24.02.2020 № 0003503306  на суму 85 188,75 грн., він діяв правомірно.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскарженого судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись ст.ст. 195, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
                                            ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  на рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р.   – залишити без задоволення. 
Рішення   Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 р.   у справі  № 200/4577/20-а  - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення  складено 29 червня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                               Г.М. Міронова

Судді                                                                                                          І.В. Геращенко

                                                                                                           Е.Г. Казначеєв