Справа № 944/5494/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б. 
Провадження № 22-ц/811/951/21                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:30

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        17 травня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,
за участю: секретаря Симця В.І.,
адвоката Карпової О.В. – представника позивачки ОСОБА_1 ;
адвоката Піцикевича В.В.– представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 11 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки № 1888 від 28 серпня 2019 року та договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва № 1889 від 28 серпня 2019 року, укладених між відповідачамси по справі та посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорним О.І. (а.с. 2-4)

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
04 січня 2021 року представник позивачки, адвокат Карпова О.В., звернулася до суду з заявою про забезпечення вищезгаданого позову, у якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на незавершене будівництво - зблокований садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 0272 га, кадастровий номер 4625887500:02:000:3032, яка розташована в садовому товаристві «Червона рута» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області.
Заяву обґрунтовує тим, що на даний час ОСОБА_2 відчужила ОСОБА_3 спірні земельну ділянку та об`єкт незавершеного будівництва по договорах, які позивачкою оспорюються і відповідачка ОСОБА_3 також не позбавлена права і можливості відчужити майно третім особам, яке вона набула за оспорюваними правочинами, що надалі у разі задоволення судом позову істотно ускладнить виконання рішення суду (а.с. 23-24).

Оскаржуваною ухвалою заяву задоволено.
Накладено арешт на незавершене будівництво - зблокований садовий будинок АДРЕСА_2 .
Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0272 га, кадастровий номер 4625887500:02:000:3032, яка розташована в садовому товаристві «Червона рута» на території Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області (а.с. 25-28).

Згадану ухвалу оскаржила відповідачка ОСОБА_2 .
Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.
Звертає увагу на те, що в заяві позивачки остання просила накласти арешт на садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 4625887500:02:000, однак оскаржуваною ухвалою накладено арешт на зблокований садовий будинок АДРЕСА_2  тана земельну ділянку площею 0,0272 га, кадастровий номер 4625887500:02:000:3032, а відтак вважає, що суд «самостійно вийшов за межі заяви про забезпечення позову» (а.с. 31-34). 

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача (адвоката Карпової О.В. – автора заяви про забезпечення позову), перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 

Суд першої інстанції, погодившись з доводами представника позивача, якими обґрунтовано заяву про забезпечення позову, дійшов висновку, що у разі невжиття таких заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 01 березня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої на користь позивачки 351 000 грн. та 2 100 доларів США.
Вищезгадане рішення суду відповідачка ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку (що свідчить про те, що вона добре була ознайомленою з цим рішенням), а відтак це рішення не набрало законної сили.
Як також стверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 , оскарживши рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 березня 2019 року, не стала чекати апеляційного розгляду справи, а 28 серпня 2019 року відчужила за оплатними договорами (які оспорює позивачка) належну їй на праві власності земельну ділянку та незавершене будівництво на цій ділянці ОСОБА_3 , за що отримала від останньої (як стверджується в умовах згаданих договорів) 246 024 грн. (а.с. 12-15).
Постановою Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 01 березня 2019 року – без змін, а відтак це рішення набуло законної сили (а.с. 16-18), однак відповідачка (отримавши згідно умов договорів, які оспорюються, 246 024 грн.) своїх боргових зобов`язань перед позивачкою так і не виконала (доказів про протилежне до суду подано не було), що і стало підставою для позивачки для звернення до суду з даним позовом. 

Враховуючи предмет спору, очевидною є можливість чергового відчуження земельної ділянки та незавершеного будівництва на ній, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист позивачки.
В той же час, заходи забезпечення позову, застосовані судом, не чинять відповідачці ОСОБА_3 , як нині чинній власниці земельної ділянки та незавершеного будівництва на ній, будь-яких перешкод у користуванні згаданими об`єктами нерухомості, а відтак остання і не оскаржувала ухвалу про забезпечення позову.
А апелянт добровільно ще у серпні 2019 року відчужила земельну ділянку та незавершене будівництво на ній, за що (на її ж твердження) отримала 246 024 грн., а відтак накладення у січні 2021 року судом арешту на ці об`єкти нерухомості в жодній мірі не порушує саме її прав, свобод чи законних інтересів, оскільки у відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом саме своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За вищенаведених обставин колегія суддів доводи представника позивачки щодо необхідності вжиття по справі відповідних заходів забезпечення позову визнає обгрунтованими, а заходи забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали, - співмірними позовним вимогам.

Договорами, які оспорює позивачка, було відчужено садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 4625887500:02:000:3032 (а.с. 12-15).
Ухвалою, що оскаржується, накладено арешт такожна садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 4625887500:02:000:3032 (а.с. 25-28).
За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд «самостійно вийшов за межі заяви про забезпечення позову», є надуманими, а тому також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 11 січня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 21 травня 2021 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                        Шеремета Н.О.