Справа № 2-3914/10                                Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/3729/20                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 81

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       18 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                     головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                     суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
                                     секретаря Юзефович Ю.І.
                               з участю представника стягувача ТзОВ «Вердикт Капітал» Подановського Т.В., представника боржників ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 жовтня 2020 року в складі судді Гедз Б.М. у справі за заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Радченко В.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-3914/2010 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання,-
встановив:
У червні 2020 року представник ТзОВ «Вердикт Капітал» Радченко В.Ю. звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 2-3914/2010 та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-3914/2010, звернувши до виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29.11.2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 
В обґрунтування заяви покликалася на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29.11.2010 задоволено позов ПАТ «Індустріально-експортний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 33 781,79 доларів США, що в еквіваленті 266 201,82 грн. та 1 820 грн. судового збору. 
На виконання вказаного рішення видано виконавчі листи № 2-3914/2010, які пред`явлені до виконання в Залізничний ВДВС м. Львів. 26.06.2014 державний виконавець повернув стягувачу виконавчий документ. 
19.04.2012 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова проведено заміну первісного стягувача «ПАТ Креді Агріколь Банк» на стягувача ТзОВ «Кредекс Фінанс», яке відповідно до рішення загальних зборів учасників змінило назву на ТзОВ «Вердикт Капітал». 
Після купівлі частини кредитного портфелю, що складається із прав вимоги за кредитними договорами, виникла необхідність у передачі від ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ТзОВ «Кредекс Фінанс» оригіналів кредитних справ клієнтів (боржників), що у свою чергу є довготривалою процедурою, яка включає в себе, поміж іншого, процедуру звірки за Актами прийому-передачі переданої документації, виявлення наявності чи відсутності оригіналів відповідних документів, у т.ч. оригіналів виконавчих листів та аналіз строку на їх пред`явлення, що також стало однією з причин пропуску строків на пред`явлення виконавчого листа до виконання. Просила заяву задовольнити.
Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 жовтня 2020 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Радченко В.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-3914/10 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа № 2-3914/2010 виданого Залізничним районним судом міста Львова у справі № 2-3914/10 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 .
Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-3914/2010 за рішенням Залізничного районного суду м. Льовова від 29.11.2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Ухвалу суду оскаржила представник боржників ОСОБА_1 , вважає ухвалу незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.
Зазначає, що в матеріалах справи, як додаток до заяви про заміну стягувача його правонаступником, ТзОВ «Кредекс Фінанс» подано копію виконавчого листа від 21.12.2010, яка завірена представником ОСОБА_4 , копія зроблена з оригіналу, тобто оригінал виконавчого листа був переданий стягувачем новому стягувачу, що повністю спростовує інформацію про втрату виконавчих документів.
Крім цього, після заміни стягувача, виконавчий лист був пред`явлений до виконання, а 22.03.2013 був повернутий стягувачу.
В подальшому, виконавче провадження ще раз відкривалося, а 26.06.2014 виконавчий лист повернуто.
Покликаючись на статтю 12 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначає, що стягувач був наділений правом на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання, однак до 26.06.2015 такого права заявник не реалізував.
Стверджує, що заявником не підтверджено наявності в нього об`єктивної неможливості вчинити всі можливі дії, спрямовані на пред`явлення виконавчого листа до виконання у строки, встановлені законодавством.
Звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини в контексті вирішення питання поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Крім цього, заява про видачу дубліката виконавчого документа може бути подана до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, у разі, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, а суд його не поновив, у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа необхідно відмовити.
Покликається на практику Верховного Суду та правову позицію Великої палати Верховного Суду.
Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 жовтня 2020 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Постановляючи оскаржувану ухвалу районний суд виходив з того, що на підтвердження вимог до матеріалів справи надано акт від 04.06.2020 про втрату виконавчих документів.
Таки чином, суд дійшов висновку, що заява представника ТзОВ «Вердикт Капітал» про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-3914/10 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання підставна і підлягає до задоволення, оскільки оригінал виконавчого документа втрачений, рішення суду не виконано, а строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено з поважних причин, у зв`язку зі складністю та довготривалістю процедури передачі кредитного портфелю від первісного стягувача та процедури звірки переданої документації.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує таке.
Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29 листопада 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Індустріально-екпортний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 33 781,79 доларів США, що в еквіваленті становить 266 201,82 грн. та 1 820 грн. судового збору (а.с. 57-58).
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2012 року проведено заміну у виконавчому листі № 2-3914/2010 первісного стягувача ПАТ «Креді Агріколь Банк» на стягувача ТзОВ «Кредекс Фінанс».
Згідно Інформації про виконавче провадження, виконавчий лист № 2-3914/2010 26.06.2014 повернуто стягувачу з правом повторного пред`явлення до виконання.
Звертаючись до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, представник заявника зазначав, що після купівлі частини кредитного портфелю, що складається із прав вимоги за кредитними договорами, виникла необхідність у передачі від ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ «Кредекс Фінанс» оригіналів кредитних справ клієнтів (боржників), що у свою чергу є довготривалою процедурою, яка включає в себе, поміж іншого, процедуру звірки за Актами прийому-передачі переданої документації, виявлення наявності чи відсутності оригіналів відповідних документів, у т.ч. оригіналів виконавчих листів та аналіз строку на їх пред`явлення, тому пропущено строки на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а у зв`язку із втратою виконавчого листа просив видати дублікат такого.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 431 ЦПК).
Відповідно до пп. 17.4 п. 17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Тобто заява про видачу дубліката виконавчого листа може бути подана до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Зважаючи на те, що результат розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа на пряму залежить від строку пред`явлення такого до виконання, а у разі пропуску такого, від результату розгляду судом заяви про поновлення такого, колегія суддів в першу чергу перевірятиме законність оскаржуваної ухвали в частині підставності заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. 
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання, чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин, характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути поновлений судом за умови, якщо заявник доведе належними і допустимими доказами існування обставин, які об`єктивно перешкоджали йому вчинити процесуальну дію у встановлений законом строк.
Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що пропустила цей строк, і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного пред`явлення виконавчого документа до виконання у визначений законом строк.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, який був чинний на час ухвалення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 листопада 2010 року у справі № 2-3914/10 та видачі виконавчих листів, втратив чинність на підставі Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII).
Згідно із ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) виконавчі листи та інші документи могли бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.
В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016 року №1404-VIII) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Згідно із пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII дає підстави для висновку, що цей закон застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII, тобто для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Крім цього, згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі №553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18), тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», щодо того, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, дозволяє зробити висновок, що цей строк застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом.
В свою чергу, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Схожі за змістом положення були передбачені і у ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.
Іншими словами, якщо на час набуття чинності Закону України «Про виконавче провадження» у редакції закону № 1404-VIII, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Залізничного районного суду м. Львова, не сплив, такий підлягає пред`явленню до примусового виконання протягом трьох років.
При цьому, ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції закону від 02.06.2016 року №1404-VIII, набрав чинності 05.10.2016.
Як вже зазначалося підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання визначено статтею 22 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV.
Зокрема, у частині першій цієї статті зазначено, що строки пред`явлення  виконавчого  документа  до  виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання та частковим виконанням рішення боржником. 
Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
При цьому, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ч. 3 цієї статті).
Таким чином, враховуючи на факт повернення 26.06.2014 виконавчого документа стягувачеві та можливістю пред`явлення такого до виконання не пізніше 26.06.2015 (один рік), колегія суддів приходить беззаперечного висновку про те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого документа сплив на час набрання чинності ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, тому до примусового виконання виконавчого листа у даній справі необхідно застосовувати річний строк.
Окремо колегія суддів звертає увагу, що перебіг строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання починається саме з дня його повернення, а не з дня отримання такого документа стягувачем. Відповідний висновок міститься у судовому рішенні Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі № 464/175/17 (провадження № 61-39136ск18).
При цьому, стягувач лише у червні 2020 року, фактично після спливу шести років, звернувся до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, що свідчить про те, що стягувач не цікавився ходом виконання судового рішення, у зв`язку з чим ним і був пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений ТзОВ «Вердикт Капітал» з поважних причин.
Зокрема, колегія суддів знаходить підставними доводи апеляційної скарги про те, що подаючи заяву про заміну стягувача його правонаступником ТзОВ «Кредекс Фінанс» у додатках до такої подало копію виконавчого листа від 21.12.2010, яка завірена представником ОСОБА_4 , копія зроблена з оригіналу, тобто оригінал виконавчого листа був переданий ТзОВ «Кредекс Фінанс», як новому стягувачу, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 70).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що після заміни стягувача та винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, останній мав достатньо часу для звернення його до виконання, однак жодних відповідних дій не вчинив, протилежні докази в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, доводи стягувача стосовно того, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущений з поважних причин не є переконливими, оскільки не містять належних та допустимих доказів такого, тому у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити за недоведеністю.
В цьому контексті колегія суддів також враховує те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання має на меті забезпечення принципу правової визначеності, оскільки захищає боржника від прострочених вимог стягувача.
Вирішуючи питання поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання та фактично встановивши, що у стягувача відсутні поважні причини пропуску такого, колегія суддів вважає необгрунтованою заяву ТзОВ «Вердикт Капітал» і в частині видачі дубліката виконавчого документа, оскільки подання заяви про видачу дубліката виконавчого листа поза межами строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 жовтня 2020 рокунеобхідно скасувати, з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви представника ТзОВ «Вердикт Капітал» Радченко В.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-3914/2010 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 – ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08 жовтня 2020 року -скасувати.
У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Радченко В.Ю. про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-3914/2010 та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 19 травня 2021 року.

Головуючий:                                                        А.В. Ніткевич 

Судді:                                                                С.М. Бойко
       
С.М. Копняк