ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2021 р.                                           Справа №914/1900/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
             головуючий суддя                                                  Желік М.Б.
             судді                                                                       Галушко Н.А.
                                                                                             Мирутенко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Західне Охоронно-Розшукове Бюро» б/н від 24.02.2021 (вх. ЗАГС №01-05/801/21 від 02.03.2021) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 (суддя Н.В. Мороз, повний текст рішення складено 28.01.2021)
у справі №914/1900/20
за позовом: Приватного підприємства «Західне Охоронно-Розшукове Бюро», м. Львів
до відповідача: Державного підприємства «Тренінговий центр Майдан», м. Львів
про  стягнення 390 003, 87 грн.

за участю представників: 
від позивача: Штендер М.В. - адвокат,
від відповідача: не з`явився,

Учаснику  процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
 Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 у справі №914/1900/20 позов задоволено частково, стягнуто з Державного Підприємства «Тренінговий центр Майдан» на користь Приватного Підприємства «Західне Охоронно-Розшукове Бюро» 228 703,87 грн. заборгованості та 3 430,56 грн. судового збору, в решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Львівської області із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 у справі №914/1900/20 в частині відмови суду в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 161 300,00 грн. заборгованості та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.
Згідно із супровідним листом Господарського суду Львівської області від 26.02.2021 №914/1900/20/1/21 апеляційна скарга та матеріали справи №914/1900/20 надійшли на адресу Західного апеляційного господарського суду 02.03.2021.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Галушко Н.А., Мирутенко О.Л.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2021 поновлено 
Приватному підприємству «Західне Охоронно-Розшукове Бюро» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 у справі №914/1900/20, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію оскарженого рішення та призначено розгляд справи на 31.03.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 відкладено розгляд справи на 28.04.2021. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 28.04.2021 відкладено розгляд справи на 02.06.2021.
31.05.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання апелянта про  долучення доказів, поданих разом з апеляційною скаргою - копії актів прийому-передачі наданих послуг в кількості 53 штук, копії платіжних доручень в кількості 68 шт.
31.05.2021 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №914/2833/20.
01.06.2021 позивач подав на електронну адресу суду додаткові пояснення у справі.
В судове засідання 02.06.2021 відповідач явки повноважного представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за №7901011367189.
Врахувавши те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а явка сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.
В засіданні суд оголосив зміст клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, представник апелянта проти задоволення вказаного клопотання заперечив.
Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.
У клопотанні ДП «Тренінговий центр «Майдан» зазначає про те, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору про надання послуг з охоронного обслуговування від 31.01.2016, а також додаткової угоди №8 від 31.05.2019 до нього. Фактичною підставою для звернення до суду з позовом у справі №914/1900/20 є твердження позивача про те, що ним якісно та в повній мірі надано послуги на суму 390  003,87 грн., однак, вказані підстави заперечуються позивачем і оскаржуються в іншому судовому процесі у справі №914/2833/20 за позовом ДП «Тренінговий центр «Майдан» до ПП «Західне Охоронно-Розшукове Бюро» про визнання недійсним підпункту 1.2. пункту 1 додаткової угоди №8 від 31.05.2019 та стягнення 193  397,67 грн. збитків. За результатами розгляду справи №914/2833/20 рішенням Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 позовні вимоги ДП «Тренінговий центр «Майдан» задоволено частково та визнано недійсним підпункт 1.2. пункту 1 додаткової угоди №8 від 31.05.2019 до договору про надання послуг з охоронного обслуговування від 31.01.2016 в наступній редакції «Нести відповідальність в частині протиправних дій, здійснюваних на об`єктах (без матеріальної відповідальності), визначених у додатку №1 до договору». Вказане рішення оскаржується в апеляційному порядку. У випадку зміни рішення суду у справі №914/2833/20 може бути підтверджений факт неналежного надання послуг з охорони апелянтом, що унеможливить стягнення 390  003,87 грн. в повному розмірі. Отже, обидві справи є взаємовиключними, а від результату однієї залежатиме результат розгляду іншої справи. Оскільки, предмет спору у справі №914/2833/20 становить тільки частину вимог у справі №914/1900/20, тобто 193  397,67 грн. з 390003,87 грн., то і результат розгляду у справі №914/2833/20 матиме преюдиціальне значення для справи №914/1900/20.
Відповідач покликається на п.5 ч.1 ст.227 ГПК України.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 у справі №914/2833/20 частково задоволено позовні вимоги ДП «Тренінговий центр «Майдан» до ПП «Західне Охоронно-Розшукове Бюро», визнано недійсним підпункт 1.2 п. 1 додаткової угоди №8 від 31 травня 2019 року до договору про надання послуг з охоронного обслуговування від 31.01.2016 в наступній редакції: «Нести відповідальність в частині протиправних дій здійснюваних на об`єктах (без матеріальної відповідальності) визначених у додатку №1 до договору», у задоволенні вимог щодо стягнення завданих збитків в розмірі 193  397,67 грн. відмовлено.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Західне охоронно-розшукове бюро» на рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 у справі № 914/2833/20.
Як вбачається із тексту рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 у справі №914/2833/20 (копію додано до клопотання про зупинення провадження у справі), позовні вимоги ДП «Тренінговий центр «Майдан» обґрунтовано тим, що пп.1.2. додаткової угоди №8 суперечить ст.8 Закону України «Про охоронну діяльність» та Ліцензійним умовам провадження охоронної діяльності, а неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань призвело до викрадення майна, що заподіяло збитків на суму 193  397,67 грн.
Предметом справи №914/1900/19 є стягнення заборгованості за договором про надання послуг з охоронного обслуговування від 31.01.2016, і відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції, вказував, що нездійснення оплати за договором зумовлене неналежним наданням охоронних послуг.
Таким чином, справа №914/1900/19 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з охоронного обслуговування від 31.01.2016 та справа №914/2833/20 про визнання недійсною додаткової угоди до договору від про надання послуг з охоронного обслуговування від 31.01.2016 та стягнення завданих збитків є взаємопов`язаними, однак, на переконання колегії суддів, у цьому випадку відсутні обставини об`єктивної неможливості розгляду справи №914/1900/20.
Так, сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 04.12.2020 у справі № 917/514/19, від 06.05.2020 у справі № 910/15293/19, від 11.01.2021.
Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти відсутність у господарського суду можливості самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте які мають значення для справи, провадження в якій зупинено. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Зважаючи на положення пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Наведена правова позиція є усталеною в практиці Верховного Суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що розгляд справи №914/2833/20 про визнання недійсною додаткової  угоди до основного договору, борг за яким заявлено до стягнення у справі №914/1900/20, не є перешкодою для встановлення та оцінки, з урахуванням вимог  статті 74 ГПК України, обставин  під час розгляду справи №914/1900/20 в порядку апеляційного провадження, а відтак, відсутні підстави для застосування п.5 ч.1 ст.227 ГПК України.
В судовому засіданні 02.06.2021 представник апелянта підтримав подане клопотання про долучення доказів, доданих до апеляційної скарги. Зазначив, що вказані докази, а саме копії актів прийому-передачі наданих послуг та копії платіжних доручень не були надані представником позивача в суді першої інстанції у зв`язку з тим, що доступ до цих документів мала головний бухгалтер підприємства Коцовська Н.Л., яка у зв`язку з впровадженням карантину урядом України через загрозу епідемії коронавірусної інфекції в Україні та для недопущення поширення COVID-19, з метою забезпечення життя та здоров`я працівників підприємства, була переведена з 27.03.2020 на дистанційну роботу, що підтверджується наказом ПП «Західне Охоронно-Розшукове Бюро» №27/03 від 27.03.2020.
Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання ухвалила відмовити у його задоволенні, оскільки провадження у справі було відкрито 26.08.2020, підготовче провадження закрито 20.10.2020, постановою Кабінету  Міністрів України №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» від 20.05.2020 з наступними змінами, режим карантину на території України було послаблено. Натомість позивач на підтвердження неможливості подати докази до суду першої інстанції надав наказ по підприємству про переведення працівників на дистанційну роботу з 27.03.2020, що не підтверджує факту перебування бухгалтера на дистанційному режимі роботи в період з 26.08.2020 до 20.10.2020 - протягом підготовчого провадження у справі. Окрім того, як вбачається з тексту оскарженого рішення, Коцовська Н.Л. була присутня на засіданні Господарського суду Львівської області 21.01.2021. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивачем не доведено об`єктивної неможливості подання доказів суду першої інстанції з причин, що від нього не залежали, у відповідності до вимог ч.3 ст.269 ГПК України.
Представник апелянта в судовому засіданні надав пояснення щодо обставин спору та доводів апеляційної скарги, просив оскаржене рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід скасувати з прийняттям нового рішення, з огляду на наступне.
Приватне  підприємство «Західне Охоронно-Розшукове Бюро» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного підприємства «Тренінговий центр «Майдан» про стягнення 390 003, 87 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг з охоронного обслуговування від  31.01.2016 щодо оплати наданих охоронних послуг за період з 30.06.2019 по 31.05.2020.
Відповідач, заперечуючи позовні вимоги,  вказував, що відмова відповідача від оплати наданих послуг позивачу зумовлена неналежним виконанням охоронних послуг, що призвело до крадіжки квадроциклу та завдання збитків на суму 188  983,00 грн. 
Ухвалюючи оскаржене рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення у розмірі 228 703,87 грн., у зв`язку з тим, що  факт виконання позивачем зобов`язань за договором від 31.01.2016 підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг на загальну суму 418 703,87 грн., а відповідач здійснив часткову оплату за надані послуги, що підтверджується дослідженими судом банківськими виписками на загальну суму 190  000,00 грн., таким чином заборгованість становить 228703,87 грн.
Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що оскаржене рішення в частині відмови суду в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 161  300,00 грн. заборгованості є незаконним, необґрунтованим, прийнятим внаслідок неправильного встановлення обставин справи, неповного дослідження та оцінки доказів у справі.
Так, скаржник вказує, що суд першої інстанції врахував оплати, які були відображені у заключних виписках з банку, як оплату за послуги, що були надані за період з червня місяця 2019 року по травень місяць 2020 року. Надання послуг підтверджується актами прийому-передачі послуг за цей період на загальну суму 418  703,87 грн., однак, оплати, які вказані у виписках, були проведені на погашення заборгованості за послуги, які були надані за попередні періоди, що підтверджується призначенням платежу у відповідній графі виписки.
Апелянт зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах у справах №904/12527/16, №910/12934/18, №909/1141/18, отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платник чітко визначив призначення платежу, а відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №911/2630/18, у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення, отже, відповідач належним чином зарахував оплати відповідача.
Скаржник наголошує, що відповідач не заперечував факту надання послуг та суми боргу  в розмірі 390  003,87 грн., однак, суд не взяв до уваги акту звірки розрахунків, підписаного сторонами, з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, хоча саме в цій постанові Верховний Суд вказав, що підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, свідчить про визнання боржником такого боргу, якщо інформація, що в ньому відображена підтверджена первинними документами, акт містить підписи уповноважених осіб. Саме актами за період з червня 2019 року по травень 2020 року підтверджується інформація, що міститься в акті звірки розрахунків.
У додаткових поясненнях апелянт звертає увагу, що заключні виписки по рахунку не є первинними бухгалтерськими документами, тому не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2016 між Приватним Підприємством "Західне Охоронно-Розшукове Бюро" (виконавець, позивач) та Державним Підприємством "Тренінговий центр Майдан" (замовник, відповідач) було укладено договір про надання  послуг з охоронного обслуговування (договір).
Згідно із п.1.1. договору, замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання щодо надання послуг з охоронного обслуговування об`єктів замовника, що визначені в додатку №1 цього договору.
Відповідно до п.4.2. договору передбачено, що розрахунки за виконану роботу здійснюються замовником не пізніше 10 числа наступного місяця на підставі виставленого виконавцем рахунку. Відповідно замовник зобов`язується щомісячно перераховувати на розрахунковий рахунок виконавця суму вартості фактично наданих послуг, що відповідно до п.п. 4.1., 4.3 даного договору визначається на підставі узгодженої протоколом сторін договірної ціни охорони та надання послуг (виконаних робіт), що підтверджується актом наданих послуг, виконаних робіт, який підписується сторонами.
Суперечності, які не були розв`язані шляхом переговорів, підлягають вирішенню в суді (п.6.2. договору).
Згідно додатку №1 до договору від 31.01.2016 сторони погодили, що замовник доручає, а виконавець бере на себе  зобов`язання щодо надання послуг охоронного обслуговування об`єктів замовника з 01.02.2016 року: об`єкт Контрольно-пропускний пункт та прилегла до нього територія ДП "ТЦ Майдан" (відпочинковий комплекс, гірськолижний витяг) за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Майдан.
Додатком №2 до договору від 31.01.2016 зазначено, що виконавець несе відповідальність у випадку: порушення визначеного договором контрольно-пропускного режиму, ввозу-вивозу матеріальних цінностей за межі об`єкту; пожежі та інших надзвичайних ситуацій з вини працівників, що здійснюють охорону об`єктів; здійснення крадіжок, грабежів, розбоїв та інших протиправних дій на об`єктах визначених договором.
Додатком №3 до договору від 31.01.2016 встановлено, що за охоронні послуги надані виконавцем, замовник щомісяця перераховує на розрахунковий рахунок виконавця суму вартості фактично наданих послуг у розмірі 32 800 грн без ПДВ.
Актом прийому (передачі) під охорону від 01.02.2016 позивачем передано під охорону відповідачу Контрольно-пропускний пункт та прилеглу до нього територію ДП "ТЦ Майдан" (відпочинковий комплекс, гірськолижний витяг) за адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Майдан.
Додатковими угодами до договору від 31.01.2016, сторонами коригувалась сума  вартості фактично наданих послуг, зокрема: додатковою угодою №1 від 05.02.2016 за охоронні послуги надані виконавцем, замовник зобов`язувався щомісячно перераховувати на поточний рахунок виконавця суму вартості фактично наданих послуг у розмірі 24 500 грн; додатковою угодою № 2 від 31.12.2016 встановлено суму  в розмірі 32  600 грн; додатковою угодою №3 від 29.12.2017 - 65   400 грн; додатковою угодою № 4 від 30.03.2018 - 21 800 грн; додатковою угодою № 5 від 29.06.2018 - 43   600 грн; додатковою угодою № 6 від 28.12.2018 - 55  600 грн; додатковою угодою № 7 від 28.02.2019 - 27  800 грн; додатковою угодою № 8 від 31.05.2019 - 41  700 грн; додатковою угодою № 9 від 28.08.2019 - 27 800 грн; додатковою угодою № 10 від 07.10.2019 - 33  360 грн. 
Крім цього, додатковою угодою №8 від 31.05.2019 сторони внесли зміни до договору, зокрема п.2.1.4 викладено в такій редакції: "Нести відповідальність в частині протиправних дій здійснених на об`єктах (без матеріальної відповідальності) визначених у додатку №1 до договору". Вказані зміни було визнано недійсними рішенням Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 у справі №914/2833/20, яке станом на день розгляду апеляційної скарги не набуло законної сили та оскаржується в суді апеляційної інстанції.
Додатковою угодою №11 до договору від 31.01.2016 сторони погодились розірвати з 31.05.2020 договір  про надання послуг з охоронного обслуговування від 31.01.2016 за узгодженням сторін.
Замовник і виконавець шляхом складання та підписання актів прийому-передачі послуг підтвердили, що виконавцем були надані послуги охоронного обслуговування на території визначеній у додатку №1 до договору про надання послуг охоронного обслуговування від 31.01.2016, зокрема: актом  прийому передачі наданих послуг від 30.06.2019 за червень 2019 на суму 41  700 грн, актом прийому передачі  наданих послуг від 31.07.2019 за липень 2019 на суму 41  700 грн, актом  прийому передачі  наданих послуг від 31.08.2019 за серпень 2019 на суму 41 700 грн, актом  прийому передачі  наданих послуг від 30.09.2019 за вересень 2019 на суму 27 800 грн, актом  прийому передачі  наданих послуг від 06.10.2019 (з 01 по 06 жовтня 2019) на суму 5 380,65 грн, актом  прийому передачі наданих послуг від 31.10.2019 (з 06 по 31 жовтня 2019) на суму 26 903,22 грн, актом прийому передачі наданих послуг від 30.11.2019 (з 01 по 30 листопада 2019) на суму 33 360 грн, актом  прийому передачі  наданих послуг від 31.12.2019 (з 01 по 31 грудня 2019) на суму 33 360 грн, актом прийому передачі  наданих послуг від 31.01.2020 (з 01 по 31 січня 2020) на суму 33 360 грн, актом прийому передачі наданих послуг від 29.02.2020 (з 01 по 29 лютого 2020) на суму 33 360 грн, актом прийому передачі наданих послуг від 31.03.2020 (з 01 по 31 березня 2020) на суму 33 360 грн, актом прийому передачі наданих послуг від 30.04.2020 (з 01 по 30 квітня 2020) на суму 33 360 грн, актом  прийому передачі наданих послуг від 31.05.2020 (з 01 по 31 травня 2020) на суму 33 360 грн. Всього на загальну суму в розмірі 418  703, 87 грн.
Позивач стверджує, що відповідач оплатив надані послуги не в повному обсязі, а саме неоплаченими залишились послуги за період з 30.06.2019 по 31.05.2020 в розмірі 390 003, 87 грн.
Відповідач суми заборгованості в суді першої інстанції та у заявленому під час апеляційного провадження клопотанні про зупинення провадження у справі не заперечив.
Згідно долученої позивачем карточки рахунку: 36.10 за 4 квартал 2019 року станом на 01.01.2020, сальдо становило 226600 грн; за 2 квартал 2020 року станом на 01.01.2020 сальдо становило 253203,87, станом на 01.07.2020 -  390003,87 грн.
Згідно акту звірки розрахунків №20 від 01.06.2020 підписаного сторонами,  виявлено та погоджено сальдо в розмірі 390  003, 87 грн.
З копії листа вих. № 8 від 12.05.2020 вбачається, що позивач звертався з вимогою до відповідача про погашення заборгованості за надані послуги, яка станом на 12.05.2020 складала 356 643,87 грн, однак така була залишена без задоволення.
Згідно довідки Приватного Підприємства «Західне Охоронно-Розшукового Бюро» вих. №22 від 09.11.2020, станом на 09.11.2020 заборгованість за Державним підприємством «Тренінговий центр «Майдан» перед позивачем складає 390 003,87 грн.
Суд першої інстанції встановив на підставі заключних виписок по рахунках позивача в АТ «ПриватБанк» (за періоди з 01.06.2019 по 30.06.2019, 01.07.2019 по 31.07.2019, 01.08.2019 по 31.08.2019, 01.09.2019 по 30.09.2019, 01.01.2020 по 31.01.2020, 01.02.2020 по 29.02.2020), що відповідачем за договором від 31.01.2016 сплачено заборгованість в сумі 190  000 грн.
Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши вказані заключні виписки, дійшла висновку про обґрунтованість доводів апелянта щодо того, що ця заборгованість оплачена відповідачем частково за періоди, що передували 30.06.2019 та не охоплюються періодом, заборгованість за який заявлено позивачем до стягнення.
Так, у заключній виписці з 01.06.2019 по 30.06.2019 зазначено про оплату ДП «ТЦ Майдан» на суму 10000,00 грн з призначенням платежу «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. від 31.01.2019 без ПДВ», та двічі на суму 10  000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. від 28.02.2019 без ПДВ».
У заключній виписці з 01.07.2019 по 31.07.2019 зазначено про оплату ДП «ТЦ Майдан» на суми 20  000,00 грн., 15  000,00 грн., 20  000,00 грн. та 30 000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. від 31.03.2019 без ПДВ».
У заключній виписці з 01.08.2019 по 31.08.2019 зазначено про оплату ДП «ТЦ Майдан» на суму 10  000,00 грн. двічі з призначенням платежу «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. від 31.04.2019 без ПДВ» та на суму 20  000,00 грн. - з призначенням платежу «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. від 31.05.2019 без ПДВ».
У заключній виписці з 01.09.2019 по 31.09.2019 зазначено про оплату ДП «ТЦ Майдан» на суму 10  000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. від 30.06.2019 без ПДВ».
У заключній виписці з 01.01.2020 по 31.01.2020 зазначено про оплату ДП «ТЦ Майдан» на суму 10  000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. від 31.10.2019 без ПДВ»
У заключній виписці з 01.02.2020 по 29.02.2020 зазначено. про оплату ДП «ТЦ Майдан» на суму 10  000,00 грн з призначенням платежу «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. без ПДВ», на суму 10  000,00 грн. з призначенням платежу «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. в т.ч. ПДВ 20% 1666,67».
Таким чином, відповідно до заключних виписок, позивач надав докази оплати відповідачем послуг на загальну суму 205  000,00 грн., з яких 165  000,00 грн. за період з 01.01.2019 по 31.05.2019, 20  000,00 грн - за період з 30.06.2019 та 20  000,00 грн. - без визначеного періоду.
Як зазначено в апеляційній скарзі, позивач зарахував платежі, проведені за платіжним дорученням №365 від 12.02.2020 на погашення заборгованості, що виникла раніше - 2200,00 грн. - на погашення боргу за актом від 28.02.2019, а 7800,00 грн. - за актом від 30.04.2019, оплату за платіжним дорученням №1605 від 18.02.2020 зараховано на погашення заборгованості, що виникла раніше - 1300,00 грн. на часткове погашення заборгованості за актом від 31.05.2029, а 8700,00 грн. - за актом від 30.06.2019.
При цьому, за актом прийому-передачі наданих послуг від 30.06.2019 на суму 41  700 грн. сплачено 10  000,00 грн. (виписка з 01.09.2019 по 31.09.2019), та зараховано за твердженням позивача 8700,00 грн. за платіжним дорученням 1605 від 18.02.2020, тобто заборгованість за червень 2019 року становить 23  000,00 грн., за актом прийому-передачі наданих послуг від 31.10.2019 на суму 26 903,22 грн. сплачено 10  000,00 грн. (виписка з 01.01.2020 по 31.01.2020), тобто заборгованість за жовтень 2019 року становить 16  903,22 грн.
Таким чином, за червень 2019 року заборгованість становить 23  000,00 грн., за  липень 2019 року -  41  700 грн, за серпень 2019 року - 41 700 грн, за вересень 2019 року - 27 800 грн, за жовтень 2019 року  - 5 380,65 грн та 16  903,22 грн., за листопад 2019 року - 33  360 грн, за грудень 2019 - 33 360 грн, за січень 2020 року - 33  360 грн, за лютий 2020 року - 33 360 грн, за березень 2020 року - 33 360 грн, за квітень 2020 року - 33 360 грн, за травень 2020 року - 33 360 грн., всього 390  003,38 грн.
Акти прийому-передачі наданих послуг, надані позивачем до позовної заяви відповідають вимогам до первинних документів, визначеним у ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до ст.534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Можливість застосування  ст.534 ЦК України  ставиться в залежність від змісту реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст.534  ЦПК України  застосовуватися не може.
У випадку, якщо стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту "Призначення платежу" чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості, розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до  ст. 534 ЦК України.
Так, відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.7), затвердженої постановою Національного банку Україні від 21.01.2004р. № 22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п.1.2), затвердженого  наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995., отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.
У платіжних дорученнях, перелічених у заключних виписках банку по рахунках позивача, є чітке призначення платежу із зазначенням акту прийому-передачі наданих послуг, за яким сплачується заборгованість, окрім двох платіжних доручень, вказаних у виписці за 01.02.2020-29.02.2020, у яких реквізит «Призначення платежу» не містив повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснювалося перерахування коштів отримувачу, натомість, вказувалась загальна підстава - «Оплата за послуги охоронного обсл. згідно акту вик.роб. без ПДВ», без зазначення конкретного періоду заборгованості, тому в цьому випадку позивач мав право здійснити розподіл коштів відповідно до  ст. 534 ЦК України на свій розсуд.
Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що акт звірки розрахунків № 20 від 01.06.2020 підписаний сторонами, в якому виявлено та погоджено сальдо в розмірі 390003,87 грн та узагальнену інформацію по рахунку 36.10, згідно якої сальдо рахунку відображає заборгованість відповідача в розмірі 390003,87 грн. не слід брати до уваги як такі, що частково не підтверджені первинними документами, зокрема, відсутні акти прийому-передачі наданих послуг, які б фіксували факт здійснення господарських операцій на суму 161300 грн. 
Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Як передбачено ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать. 
Згідно із ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За умовами ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).
  Що стосується посилання відповідача на те, що його відмова від оплати наданих послуг зумовлена неналежним виконанням охоронних послуг позивачем, з огляду на те, що з території ДП «Тренінговий центр Майдан» невідомі особи шляхом вільного доступу таємно вчинили крадіжку квадроциклу чорно-жовтого кольору, колегія суддів вказує, що відповідач у справі не підтвердив вказані обставини жодними доказами, окрім того, факт належного виконання наданих послуг підтверджено відповідачем шляхом підписання актів прийому-передачі наданих послуг без будь-яких зауважень.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності із ст.193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.           
З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.
Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи, колегія суддів дійшла  висновку, що позовні вимоги Приватного Підприємства "Західне Охоронно-Розшукове Бюро" до Державного Підприємства "Тренінговий центр Майдан" про стягнення заборгованості у розмірі 390003,87 грн підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до п.1, п.3 ч.1  ст.277 ГПК України  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Враховуючи наведене, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження    під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги,    скасування рішення    Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 та прийняття нового рішення, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.
Відповідно до положень ст.129 ГПК України судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, сплачений відповідно до платіжних доручень №1089 від 16.07.2020 на суму 5850,00 грн. та №1446 від 19.02.2021 на суму 5851,00 грн., слід покласти на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги Приватного підприємства «Західне Охоронно-Розшукове Бюро» б/н від 24.02.2021 (вх. ЗАГС №01-05/801/21 від 02.03.2021) -  задоволити.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 у справі №914/1900/20 -  скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задоволити повністю.
4. Стягнути з Державного Підприємства «Тренінговий центр Майдан» (Львівська область, Жовківський район, с. Майдан, вул. С. Бандери ідентифікаційний код юридичної особи 39804651) на користь Приватного Підприємства «Західне Охоронно-Розшукове Бюро» (м. Львів, вул. Зелена, 109, ідентифікаційний код юридичної особи 36544869) - 390003,87 грн. (триста дев`яносто тисяч три гривні вісімдесят сім копійок) заборгованості та 11701,00 грн. (одинадцять тисяч сімсот одну гривню нуль копійок) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
5. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

Постанова  суду  апеляційної  інстанції  набирає  законної  сили  з  дня  її  прийняття  та  не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 14.06.2021.

       Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 
                
                                 суддя                                                            Мирутенко О.Л.

                                суддя                                                             Галушко Н.А.