ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3634/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  20 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б., 
суддів:                     Беспалова О.О.,
                                        Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення утриманого грошового забезпечення, - 
В С Т А Н О В И В:
До Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2020 № 368 в частині визнання винним, накладення дисциплінарного стягнення у вигляді «догани», притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності та позбавлення премії;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь утримане грошове забезпечення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуваним наказом та службовим розслідуванням не встановлено заподіяння ним прямої дійсної шкоди за фактом неповідомлення начальника штабу батальйону військової частини НОМЕР_1 про відсутність солдата ОСОБА_2 на службі. Також, оскаржуваним наказом не встановлено підстав та умов притягнення його до матеріальної відповідальності з урахуванням того, що завданої ним .
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує зокрема тим, що судом першої інстанції у прийнятому рішенні не зазначено, які саме норми законодавства порушено позивачем та в чому полягає протиправність його дій чи бездіяльності, не встановив причинно-наслідкового зв`язку між матеріальною шкодою, завданою відповідачу та діями позивача, що свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення та є підставою для його скасування.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права. 
За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, старший сержант ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 09.06.2020 Управлінням персоналу Штабу Військової частини НОМЕР_3 .
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.01.2020 №5 тимчасове виконання обов`язків командира взводу матеріального забезпечення танкового батальйону з 05.01.2020 покладено на старшого сержанта ОСОБА_1 .
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.04.2020 № 656 «Про призначення службового розслідування» у військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування за фактом не повернення з відпустки за сімейними обставинами 09.01.2020 солдата військової служби за контрактом кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 3 танкового батальйону ОСОБА_2 та несвоєчасної доповіді командира підрозділу щодо неповернення з відпустки вказаного військовослужбовця, що призвело до переплати за харчування.
За наслідками проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування, який затверджено ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 13.06.2020.
В ході проведення службового розслідування встановлено, що тимчасово виконуючий обов`язки командира взводу матеріального забезпечення згідно рапорту № 152 від 04.01.2020 старший сержант ОСОБА_1 знав про те, що старший солдат ОСОБА_2 перебуває у лікарні, проте не доповів начальнику штаба батальйону, що призвело до переплати коштів за харчування та винагороди за безпосередню участь в операції Об`єднаних Сил солдату ОСОБА_2 .
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 16.06.2020 № 368 «Про результати службового розслідування» на старшого сержанта ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності та відповідно до пункту 5 розділу XVI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 позбавлено премії в повному обсязі за червень 2020 року.
Вважаючи протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.05.2019           № 604 в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності та позбавлення премії, позивач звернувся за захистом  порушених прав та інтересів з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди військовій частині, які згідно з Законом № 160-IX є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Приписами статті 16 Статуту регламентовано, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до приписів статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (надалі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).
Так, пунктом 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі, якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Згідно з пунктом 1 Розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 Розділу Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
В свою чергу, пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Відповідно до статті 1 Закону України від 21.09.1999 №1075-XIV "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до статті 1 Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (надалі - Закон №160-ІХ) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; службовий ризик - можливість виникнення та вірогідні масштаби наслідків негативного впливу протягом певного часу, спричиненого діями або бездіяльністю особи, на яку поширюється дія цього Закону, в особливих, надзвичайних (екстремальних) умовах, спрямованими на запобігання шкоді, якщо її не можна було уникнути іншим способом.
Статтею 3 Закону №160-ІХ установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
У статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Таким чином, для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.
Статтею 48 Дисциплінарного статуту встановлено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок.
Так, відповідно до приписів наведеної норми, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно ст. 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Командир бригади (полку, корабля 1 рангу) має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а" - "г", а також пунктами "д" - "ж" (до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно) статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
У статті 86 Дисциплінарного статуту зазначено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Апелянт, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, зазначає, що застосування до нього відповідного стягнення є незаконним та таким, що суперечить нормам 48 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, адже, при накладенні дисциплінарного стягнення, в порушення ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ не враховано: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. Висновок службового розслідування не містить оцінки відповідачем доводів, викладених в поясненнях позивачем. Особи, які проводять службове розслідування при проведенні службового розслідування повинні дотримуватися вимог законодавства, а висновки службового розслідування мають ґрунтуватись на фактичних обставинах, підтверджуватись належними доказами та не можуть ґрунтуватись на припущеннях.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступні встановлені судом першої інстанції обставини, які не заперечується позивачем та одночасно доводять вчинення позивачем правопорушення за наслідками службового розслідування. 
Так, з пояснень начальника стройової частини військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_3 стало відомо, що старший солдат ОСОБА_2 убула у відпустку за сімейними обставинами 28.12.2019 року і повинна була повернутися до зони виконання Операції Об`єднаних сил 09.01.2020. Станом на 09.01.2020 стройовою частиною відділення персоналу штабу згідно книги тимчасово відсутніх та прибулого особового складу була повернена до виконання завдань. Посадовими особами батальйону не було вчасно повідомлено стройову частину рапортом через командира військової частини про неприбуття військовослужбовця до місця виконання завдань.
З пояснень кухара господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 3 танкового батальйону старшого солдата ОСОБА_2 стало відомо, що вона дійсно не прибула до зони проведення Операції об`єднаних сил у зв`язку з тим, що 08.01.2020 разом з дитиною потрапила до лікарні. З лікарні була виписана 17.01.2020. Після того як старший солдат ОСОБА_2 повернулася додому, то в другої дитини була висока температура, на наступний день, а саме 18.01.2020 вона потрапила знову до лікарні, але вже з іншою дитиною. Намірів ухилитися від виконання службових обов`язків не мала. Оскільки 18.01.2020 був вихідним днем, то лікарняний був відритий лише 20.01.2020. Оскільки єдиним, хто знаходився з дітьми під час відсутності старшого солдата ОСОБА_2 є її мати, яка на той час також перебувала у лікарні, покинути хворих дітей вона не могла.
З пояснень командира відділення паливно-мастильних матеріалів взводу матеріального забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 (позивача) стало відомо, що з 04.01.2020 по 03.02.2020 він тимчасово виконував обов`язки командира взводу матеріального забезпечення. З приводу кухара господарчого відділення взводу матеріального забезпечення старшого солдата ОСОБА_2 йому було відомо, що вона знаходилася на лікарняному.
З пояснень тимчасово виконуючого обов`язки командира взводу матеріального забезпечення 3 танкового батальйону старшого солдата ОСОБА_4 стало відомо, що 08.01.2020 він знаходився у щорічній відпустці, у цей час старший солдат ОСОБА_2 , кухар господарчого відділення взводу матеріального забезпечення доповіла йому, що знаходиться у лікарні з дітьми та відправила фото довідок. Оскільки старший солдат ОСОБА_4 з 04.01.2020 знаходився у відпустці, то направив фото довідок командиру 3 танкового батальйону підполковнику ОСОБА_5 , але не дзвонив і ніяких дій більше не вчиняв.
З пояснень командира 3 танкового батальйону підполковника ОСОБА_5 , стало відомо, що старший солдат ОСОБА_2 не повернулася з відпустки за сімейними обставинами у зв`язку з тим, що знаходилась на лікуванні ЦРАБ у зв`язку з хворобою дітей. Довідки про лікування надала після повернення з відпустки.
З пояснень тимчасово допущеного до виконання посади начальника штабу - першого заступника командира 3 танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_6 стало відомо, що старший солдат ОСОБА_2 не прибула своєчасно з відпустки 07.01.2020, мотивуючи цей факт сімейними обставинами в зв`язку з захворюванням дітей та батьків. Про неприбуття старшого солдата ОСОБА_2 тимчасово виконуючий обов`язки командира взводу матеріального забезпечення старший сержант ОСОБА_1 не доповів. Під час проведення звірки зі стройовою частиною по особовому складу 09.01.2020 розбіжностей виявлено не було, про що було надано рапорт командиру військової частини. Доповіді про прибуття або неприбуття старшого солдата ОСОБА_2 з відпустки командиру військової частини не надавалась.
На переконання колегії суддів, наведені пояснення відповідальних осіб спростовують доводи апелянта про відсутність належних доказів вивчення ним правопорушення та тверджень про те, що останні ґрунтуюся на припущеннях.
Разом з тим, колегія суддів критично оцінює посилання апелянта, що внаслідок  його дій чи бездіяльності відповідачу не було заподіяно жодної матеріальної шкоди, з огляду на наступне.
З матеріалів службового розслідування вбачається, що тимчасово виконуючий обов`язки командира взводу матеріального забезпечення згідно рапорту № 152 від 04.01.2020 старший сержант ОСОБА_1 знав про те, що старший солдат ОСОБА_2 перебуває у лікарні, проте не доповів начальнику штаба батальйону.
Відповідно до довідки-розрахунку №3 сума переплати за харчування становить 1842 (одна тисяча вісімсот сорок дві) гривні 80 копійок.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.02.2020 № 277 старшому солдату ОСОБА_2 помилково нараховано винагороду за безпосередню участь в операції Об`єднаних сил в розмірі 4612 ( чотири тисячі шістсот дванадцять) гривень 90 копійок, що підтверджується довідкою - розрахунком № 521 від 02.06.2020 року.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина тимчасово виконуючого обов`язки командира взводу матеріального забезпечення 3 танкового батальйону старшого сержанта ОСОБА_1 виражається у формі службової недбалості у зв`язку з неналежним виконанням ним своїх службових обов`язків, що призвело до переплати коштів за харчування та винагороди за безпосередню участь в операції Об`єднаних Сил солдату ОСОБА_2 .
Разом з цим, колегія суддів зазначає, приписами пп. 9. п.5 розділу XVI наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.08.2018 № 260 врегульовано, що щомісячна премія не виплачується у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.
З наведеного вбачається, що внаслідок заподіяної прямої дійсної шкоди відповідно до довідки-розрахунку №3, де сума переплати за харчування солдату ОСОБА_2 становить 1842 (одна тисяча вісімсот сорок дві) гривні 80 копійок та переплати винагороди за безпосередню участь в операції Об`єднаних сил в розмірі 4612 ( чотири тисячі шістсот дванадцять) гривень 90 копійок згідно з довідкою - розрахунком №521 від 02.06.2020, вбачається протиправна поведінка ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків, командира взводу матеріального забезпечення 3 танкового батальйону, тимчасово допущеного згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 5 від 06.01.2020 (з 05.01.2020 по 22.01.2020);
З викладеного також слідує причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою, зокрема, невиконанням обов`язків командира взводу щодо належного обліку особового складу в районі проведення Операції об`єднаних Сил, що в свою чергу призвело до переплати підлеглому особовому складу (солдату ОСОБА_2 ) винагороди за безпосередню участь в операції об`єднаних Сил та коштів за харчування в польових умовах.
Вказане беззаперечно свідчить про доведеність відповідачем протиправної поведінки позивача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди для військової частини, які згідно з Законом № 160-IX є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності, про що вірно зазначено у висновках рішення суду першої інстанції. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.
Водночас, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.
Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, що у свою чергу унеможливлює забезпечення судом ефективного захисту, виконання завдання адміністративного судочинства та свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 р. залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    І.О. Грибан