ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1248/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Вівдиченко Т.Р.,
                                                          Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 930050873994 від 02 листопада 2020 року «Про перерахунок пенсії», яке прийняте за результатами розгляду зареєстрованої 27 жовтня 2020 року заяви позивача про перерахунок пенсії;
- зобов`язати відповідача здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років позивачу без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 70% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу виплату різниці суми пенсії між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про безпідставність обмеження граничного розміру пенсії позивача, а також застосуванням в розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, а не 70%, яка застосовувалась до перерахунку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02 листопада 2020 року № 930050873994 «Про перерахунок пенсії» в частині зменшення розміру відсотку виплати пенсії ОСОБА_1 з 70% до 60% від суми місячної заробітної плати.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з розрахунку 70% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить змінити судове рішення, та викласти абзаци 2 та 3 резолютивної частини рішення у наступній редакції:
«Визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 930050873994 від 02 листопада 2020 року «Про перерахунок пенсії», яке прийняте за результатами розгляду зареєстрованої 27 жовтня 2020 року заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років позивачу без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 70% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат».
В обґрунтування апеляційної скарги звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.03.2021 у справі №589/3997/16-а, згідно якої до пенсії позивача не застосовуються обмеження максимальним розміром пенсії, визначені абзацом 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та подібні висновки Верховного Суду в інших справах, що свідчить про безпідставність відмови суду першої інстанції в таких вимогах.
При цьому, позивач зазначає про те, що обмеження максимальним розміром пенсії застосовується до пенсії, які призначаються з 01 січня 2016 року, у той час як пенсія позивачу була призначена ще у 2014 році.
Крім того, відповідач, не погоджуючись з рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У апеляційній скарзі відповідач вказує, що Кабінетом Міністрів України умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не визначено і відповідний нормативно-правовий акт не прийнято.
На думку апелянта, у силу вимог частини другої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» пенсія призначається у розмірі 60% від суми їх місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З огляду на вказане, відповідач вважає, що підстави для здійснення перерахунку пенсії позивачу у розмірі 70% від заробітної плати - відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що рішення суду першої інстанції відповідає правовим позиціям Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування згідно статті 242 КАС України.
Також позивач звертає увагу на те, що при перерахунку пенсії має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, що свідчить про наявність підстав для застосування коефіцієнту у розмірі 70% під час перерахунку його пенсії.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 2014 року отримує пенсію за вислугою років, призначену на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ.
14 листопада 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії на підставі довідки Київської міської прокуратури від 06 жовтня 2020 року № 21/420.
За результатами розгляду вказаного звернення, відповідач листом від 20 листопада 2020 року № 2600-0202-8/165573 повідомив, що згідно з поданою заявою від 27 жовтня 2020 року та довідкою Київської міської прокуратури від 06 жовтня 2020 року № 21/420, проведено перерахунок пенсії та пенсію обчислено в розмірі 37 874,20 грн. (63 123,66 грн.*60%). 
При цьому пенсійним органом зазначено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, а розмір пенсії до виплати з 01 жовтня 2020 року складає 17 120 грн.
Крім того, 02 листопада 2020 року відповідачем прийнято рішення №930050873994 «Про перерахунок пенсії», яким позивачу, зокрема, зменшено відсоток пенсії з 70% до 60% від суми місячної заробітної плати, а також встановлено обмеження максимального розміру пенсії у розмірі 17 120 грн. (у період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2020 року) та у розмірі 17 690 грн. (з 01 грудня 2020 року), при визначеному розмірі пенсії з надбавками у розмірі 37 874, 20 грн.
Не погоджуючись із таками рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що здійснюючи перерахунок пенсії, відповідач не наділений повноваженнями зменшувати відсоток від суми місячної (чинної) заробітної плати, встановлений при призначенні пенсії, відтак наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення від 02 листопада 2020 року № 930050873994 «Про перерахунок пенсії» в частині зменшення розміру відсотку виплати пенсії ОСОБА_1 з 70% до 60% від суми місячної заробітної плати.
Однак, у задоволенні позовних вимог про перерахунок позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром судом першої інстанції було відмовлено, оскільки за змістом частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 № 1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.
Колегія суддів не погоджується у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ).
Зокрема, статтею 50-1 цього Закону, за якою позивачу призначено пенсію, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком (частина тринадцята цієї статті).
Частина вісімнадцята статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року), передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII (далі - Закон України № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».
У подальшому, з 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ, крім п. 8 частини першої ст 15, частини четвертої ст 16, абз. 1 частини другої ст. 46-2, ст. 47, частини першої ст. 49, частини п`ятої ст. 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої ст. 50-1, частини третьої ст. 51-2, ст. 53 щодо класних чинів.
Отже, на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії положення статті 50-1 Закону України №1789-ХІІ, що регулювали порядок перерахунку пенсій, втратили чинність, що свідчить про необхідність керування Законом №1697-VII, зокрема статтею 86 Закону №1697-VII.
Так, за частиною двадцятою статті 86 Закону України №1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019 положення частини двадцятої ст. 86 Закону №1697-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).
Відповідно до частини другої ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019 впливає на правовідносини, пов`язані з розглядом заяви позивача про перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років на підставі довідки Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, що узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у зразковій справі №560/2120/20 від 14.09.2020.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив перерахунок раніше призначеної пенсії позивачу, втім зменшив відсоток з 70% до 60% від суми місячної заробітної плати та обмежив пенсію максимальним розміром при здійсненні такого перерахунку.
Згідно абзацу 6 частини п`ятнадцятої статті 86 Закону № 1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Зазначену норму введено Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». 
Згідно із пунктом 2 Прикінцевих положень дія цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.
Постановою Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №360/1428/17 зазначено, що дія положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII щодо значення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовуються до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 (пункт 2 Прикінцевих положень цього Закону).
Враховуючи, що позивачу пенсія була призначена у 2014 році, відповідно до Закону №1789-ХІІ, тому до розміру пенсії позивача не можуть застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом №1697-VІІ з урахуванням внесених змін Законом від 24.12.2015 № 911-VIII щодо визначення максимального розміру пенсії.
З огляду на вказане, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню, що свідчить про обґрунтованість доводів позивача, викладених в його апеляційній скарзі.
Щодо того, у якому відсотковому розмірі відносно заробітної плати підлягають перерахунку пенсії, колегія суддів зазначає таке.
Як свідчать матеріали справи, 02 листопада 2020 року відповідачем прийнято рішення №930050873994 «Про перерахунок пенсії», яким позивачу, зокрема, зменшено відсоток пенсії з 70% до 60% від суми місячної заробітної плати, а також встановлено обмеження максимального розміру пенсії у розмірі 17 120 грн. (у період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2020 року) та у розмірі 17 690 грн. (з 01 грудня 2020 року), при визначеному розмірі пенсії з надбавками у розмірі 37 874, 20 грн.
Так, у силу вимог частини другої статті 86 Закону №1697-VII працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», після досягнення чоловіками 57 років, а жінками віку, що на п`ять років менше, ніж пенсійний вік, установлений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті.   
Разом з тим, колегія суддів враховує, що вказана норма стосується призначення, а не перерахунку пенсії, відтак пенсійний орган, здійснюючи перерахунок пенсії, відповідач не наділений повноваженнями зменшувати відсоток від суми місячної (чинної) заробітної плати, встановлений при призначенні пенсії.
Відтак, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто у даному випадку із розрахунку 70% складових заробітної плати.
Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції щодо застосування норм матеріального права у спорах, пов`язаних з оскарженням дій пенсійного органу стосовно перерахунку пенсії, призначеної за нормами Закону України «Про прокуратуру», із застосуванням при здійсненні такого перерахунку відсоткового значення розміру пенсії, яке на час здійснення її перерахунку було зменшено внаслідок змін у законодавстві.
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №308/11498/16-а, висловлена правова позиція згідно з якою при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни у законодавстві щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
Згодом таке правозастосування було підтримано й у постанові Верховного суду від 10.04.2019 у справі №310/6638/16-а (2-а/310/652/16).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності відмови відповідача здійснити перерахунок пенсії за вислугу років з розрахунку 70% від суми місячної заробітної плати.
У свою чергу, звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до статті 22 Конституції України не допускається.
У рішенні Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року №5-р/2018 зазначено, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований статтею 46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48). 
На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. У разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб.
Пенсія, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів №11 та №14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10) зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 52).
Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. The United Kingdom № 44277/98).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).
Виходячи з вищенаведеного, відмова у проведенні перерахунку пенсії позивача у розмірі 70% від розміру заробітної плати із застосуванням  обмеження максимального розміру пенсії на підставі та у порядку, визначеному законом, чинним на момент призначення пенсії позивачу, є втручанням у майнові права позивача у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність підстав для стягнення судового збору, у зв`язку з тим, що Пенсійний фонд України є неприбутковою організацією, грошові кошти якої забороняється використовувати не за цільовим призначенням.
Відповідно до положень частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього   Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною першою статті 132 КАС України до складу судових витрат віднесено судовий збір та витрати, пов`язані із розглядом справи.
З огляду на викладене, у випадку задоволення позову, суд ухвалює рішення, яким з відповідача - суб`єкта владних повноважень, у тому числі органом Пенсійного фонду України, стягує судові витрати, зокрема судовий збір, сплачений позивачем за його подання. 
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для, зокрема, зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною четвертою вказаної статті закріплено, що зміна судового рішення може полягати у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни судового рішення в резолютивній частині, виклавши абзац другий та третій резолютивної частини рішення в редакції, з урахуванням вищевикладених мотивів судом.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, а апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2021 року - змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення у наступній редакції: 
«Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 930050873994 від 02 листопада 2020 року «Про перерахунок пенсії», яке прийняте за результатами розгляду зареєстрованої 27 жовтня 2020 року заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві здійснити з 01 жовтня 2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 70% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Київської міської прокуратури № 21/420 від 06 жовтня 2020 року, з урахуванням раніше проведених виплат».
В іншій частині - рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          Т.Р. Вівдиченко

                                                                                            І.О. Лічевецький