КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 370/2518/20
провадження № 22-ц/824/8826/2021
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
     
22 червня  2021 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., 
 
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 березня  2021 року у складі судді  Мазки Н. Б.,
 
встановив:
 
28.10.2020 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ  КБ  «Приватбанк»)  звернулося  до  суду  з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою  користь  заборгованість  за кредитним договором №б/н від 15.02.2013 в  розмірі 5 334,84 грн, що  складається з  заборгованості:   за тілом  кредиту  - 3 333,73 грн, в  т.ч. 3 333,73 грн - заборгованість  за  простроченим тілом кредиту;  за простроченими  відсотками - 2 001,11 грн. 
Позовні  вимоги обґрунтовано тим, що  ОСОБА_1   звернувся до  АТ  КБ  «Приватбанк» з метою  отримання  банківських послуг, у зв`язку з  чим підписав анкету- заяву   від 15.02.2013.
При підписанні анкети-заяви   ОСОБА_1   підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання  банківських послуг.
При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання ним кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України.
Виконання відповідачем договору  вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.
Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що  зазначений у довідці  про зміну умов кредитування  та обслуговування картрахунку. 
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі,  надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач зобов`язався здійснювати  погашення  кредиту та процентів внесенням  грошей на  кредитний рахунок  у розмірі не менше мінімального  обов`язкового  платежу, проте свого зобов`язання  не  виконав. 
Прострочене  тіло  кредиту - це частина  використаного  кредитного  ліміту  або вся сума використаного  кредитного ліміту, що на  конкретну дату  мало  було  погашено  відповідачем, але не погашено,  або погашене  частково не  у повному обсязі. 
Відповідно  до  ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК  України наслідками  порушення  боржником  зобов`язання  щодо повернення  чергової частини  суми кредиту є право  заявника достроково  вимагати   повернення  всієї суми кредиту. 
У  зв`язку з  порушенням  відповідачем зобов`язань за  кредитним договором,   станом на  31.08.2020 утворилась заборгованість 5 334,84 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь. 
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23 березня  2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати рішення суду першої  інстанції  та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.
Посилається на порушення судом першої  інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, посилається на те, що  при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо  усіх істотних умов договору, про що свідчить  підпис  відповідача у заяві позичальника. Кредитний договір  повністю відповідає вимогам ч.2 ст.208, ч.1 ст.207 ЦК України щодо  письмової форми правочину. Спірний кредитний договір є публічним договором, умови якого відповідно до ч.2 ст.633 ЦК України є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком. Відповідач  після отримання картки  здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього,  відповідач звертався до  Банку  з метою  перевипуску карти. Розмір  наявної заборгованості відповідачем не  спростовано. Суд безпідставно відмовив у стягненні  фактично отриманих кредитних коштів та нарахованих  відсотків. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено,  що  згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку,  яка підписана   ОСОБА_1    15.02.2013, останній надав згоду, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг, які викладені на сайті позивача, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до наданого  позивачем  розрахунку  станом  на  31.08.2020 утворилась заборгованість 5 334,84 грн, з яких: 3 333,73 грн  - заборгованість за простроченим тілом кредиту;  2 001,11 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що згідно  Умов  та правил надання  банківських послуг  проценти  нараховуються  на  суму залишку  заборгованості за  кредитом, однак,  залишку  заборгованості  за  тілом кредиту у відповідача немає, відповідно немає  і заборгованості за нарахованими відсотками. Поняття «прострочене  тіло кредиту»  в Умовах   та правилах надання  банківських послуг  відсутнє. Наданий позивачем    розрахунок  заборгованості, не  завірений печаткою  юридичної особи,  не є належним доказом розміру  заборгованості.
Апеляційний суд не погоджується  з висновками суду першої інстанції, оскільки  роз`яснення  терміну  «прострочене  тіло кредиту»  позивачем  було наведено  в самому тексті позовної заяви (а.с. 3), а відсутність  печатки на  розрахунку  банку  не  є  обставиною, що  свідчить  про  неналежність  вказаного  доказу.
У випадку, якщо  суду  першої інстанції було  незрозумілим, яким чином   нарахована  заборгованість  за простроченим тілом  кредиту і чим вона відрізняється  від  заборгованості за тілом  кредиту,  останній  не  був позбавлений  можливості викликати представника позивача  в судове  засідання  для отримання необхідних  роз`яснень, проте цього не зробив та  ухвалив рішення, яке не  відповідає  вимогам  закону. 
За таких підстав рішення  суду  першої  інстанції  без змін  залишатися не  може. 
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 15.02.2013 між ним та відповідачем було укладений кредитний договір (без номера) у   вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
ОСОБА_1 погодився з тим, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» (далі - Умови та Правила) та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.uа, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом  у заяві.
На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору, крім підписаної відповідачем анкети-заяви, позивач також надав Витяг  з Тарифів обслуговування  кредитних  карт «Універсальна»,  Витяг з Умов та Правил надання  банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування  картрахунку, довідку про видану  картку.
Згідно з наданим банком до позовної  зави розрахунком,  станом на 31.08.2020  відповідач мав заборгованість 17 026,36 грн, яка складалась з наступного: 3 333,73 грн  -заборгованість  за кредитом; 12 792,63 грн - заборгованість  за відсотками за користування  кредитом;  900 грн - пеня (а.с. 5-7).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У  підписаній  позичальником заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 15.02.2013 процентна ставка не зазначена.
Також  у цій заяві відсутні умови договору щодо строку виконання зобов`язань з повернення кредиту, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами, а також  пеню, розмір  яких визначено відповідно до Умов та правил надання  банківських послуг.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та пені  у визначеному  позивачем розмірі.
В даному випадку  неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин  до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та визначеної відповідальності позичальника за порушення виконання взятих на себе зобов`язань, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із  відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такі  висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Додана до позову копія наказу АТ КБ «ПриватБанк» № СП-2012-7061750  від 03.12.2012 «Про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг», містить відомості щодо внесених змін до вказаних Умов та Правил у форматі таблиці «було-стало», однак не підтверджує факт чинності саме наданого позивачем витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку на час підписання відповідачем  анкети-заяви.
Позивачем на підтвердження розміру процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, у разі невиконання умов договору, надано лише анкету - заяву, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у якому вказано, що існує чотири види карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold». Всі види карток мають різні умови щодо тарифів, процентів, штрафів. Який вид картки «Універсальна» отримав відповідач позивач не вказав та доказів не надав.
Вимог про  стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірі встановленому статтею 1048 ЦК України (на рівні облікової ставки Національного банку України) позивач не заявляв.
Як вбачається  з розрахунку  заборгованості, наданого  до  зави про зменшення  розміру  позовних вимог, 14.10.2020 відповідачем  внесено  на  погашення  заборгованості 11 691, 52 грн, яка віднесена  банком  на  погашення пені ( а.с.69), залишок  заборгованості станом на  31.01.2021  становить  5 334, 84 грн та складається з  заборгованості:   за тілом  кредиту  - 3 333,73 грн (прострочене тіло кредиту);  за простроченими  відсотками - 2 001,11 грн.
З огляду на  те, що  анкета-заява від 15.02.2013 не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків та  пені,   сума надходжень, яка  банком  була розподілена на  погашення  пені,  підлягає  зарахуванню  саме на погашення   тіла  кредиту.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по тілу кредиту в сумі 3 333,73 грн,  з огляду на  внесення  останнім  14.10.2020  на  погашення  заборгованості 11 691, 52 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав кредит,  то достовірно знав про необхідність сплати процентів за користування кредитом та їх розмір ґрунтуються на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані позивачем докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні  позову. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 березня  2021 року скасувати.
 
Ухвалити нове судове  рішення. 
В задоволенні  позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
            Суддя-доповідач:                                                                            Г. М. Кирилюк         
 
            Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт
 
                                                                                                                      Т. А. Семенюк