УХВАЛА

19 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/13516/16
адміністративне провадження № К/9901/10608/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №826/13516/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
26.03.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №826/13516/16 (згідно з трек-номером поштового відправлення скаргу надіслано 24.03.2021).
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Розгляд справи №826/13516/16 здійснювався в порядку спрощеного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Виняткових обставин, передбачених вказаним пунктом, скаржником не зазначено та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Перевіривши зміст касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що скаржником на сторінках 2-4 касаційної скарги вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, на сторінках 6-20 викладено обґрунтування щодо порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Скаржником вказано, що Шостим апеляційним адміністративним судом застосовано норми підпункту 267.1.1 пункту 267.1 та підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, пункти 13 і 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів без урахування висновків щодо норм права у подібних правовідносинах (щодо нарахування транспортного податку за 2016 рік та прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення за вказаний період), які зазначені в постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №816/397/17.
Разом з тим, скаржником не спростовано правильність врахування судами попередніх інстанцій правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 15.09.2021 №825/1496/17, від 07.12.2020 у справі №826/14488/16 та від 10.12.2020 у справі №826/20320/16 стосовно того, що застосовуючи при прийнятті актів індивідуальної дії чинне рішення органу місцевого самоврядування (з урахуванням змін), яке в свою чергу прийняте на виконання положень Закону України від 24.12.2015 №909-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», норми якого були чинними, не визнані неконституційними, та які рекомендували з метою забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, податковий орган є таким, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Скаржником не наведено достатніх аргументів стосовно помилковості врахування судами попередніх інстанцій правової позицієї, викладеної Верховним Судом в постановах від 29.11.2018 у справі №826/12149/16, від 21.02.2019 у справі №804/1912/18, від 18.04.2019 у справі №824/720/16-а стосовно того, що у відповідача були відсутні дані про фактичний пробіг належного позивачу транспортного засобу, відтак застосування нормативного середньорічного пробігу транспортного засобу, що міститься в додатку 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66) є правомірним.
Вказуючи про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, скаржник, не зазначив відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як підставу для касаційного оскарження судового рішення. Разом з тим, системний аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Верховний Суд зауважує, що пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України передбачає можливість касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 1 цієї статті, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 353 КАС України передбачені підстави для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд. Пунктом 1 частини 2 статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу.
Однак скаржником такі підстави касаційного оскарження не вказані.
Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм Податкового кодексу України, висловлення незгоди з судовими рішеннями та необхідності здійснення переоцінки доказів у справі, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції відповідно до положень статті 341 КАС України.
Верховний суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328, 332, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №826/13516/16 повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	І.А. Васильєва