Постанова
Іменем України
 
17 травня 2021 року              
 
м. Київ
 
провадження № 22-ц/796/7767/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва про повернення скарги 
 
від 18 березня 2021 року 
 
в складі судді Катющенко В.П. 
 
у справі №755/12453/20 Дніпровського районного суду м. Києва
 
за скаргою ОСОБА_1 
 
на дії (бездіяльність) державного виконавця,
 
заінтересовані особи: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України, ОСОБА_2 ,
 
                                                    В С Т А Н О В И В: 
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року скаргу, у зв`язку з не усуненням недоліків, визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви у зв`язку з не виконанням вимог, вказаних в ухвалі суду від 26.11.2020, оскільки дану ухвалу суду вона не отримувала, а тому і зазначені в ній недоліки усунути не могла.
Вважала, що посилання суду на те, що сторона, яка задіяна в ході судового процесу, сама повинна цікавитися провадженням, є недоречним в умовах даних карантинних заходів, в період яких є обмеженим відвідування судових установ.
 
Також вказувала, що недоліки скарги про які зазначає суд є необґрунтованими і підстав для залишення скарги без руху у суду не було.
 
За наведених обставин просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від            18 березня 2021 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви (скарги) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
З матеріалів справи вбачається, що 02 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даною скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року скаргу повернуто заявнику без розгляду.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року ухвалу від 04.09.2020 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.  
 
18 березня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про визнання скарги неподаною та повернення її заявнику. 
 
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконано вимоги ухвали суду від 26.11.2020. При цьому, суд зазначив, що копія ухвали суду від 26.11.2020 надсилалася заявнику за адресою, вказаною в заяві, однак поштове відправлення повернулося на адресу суду без вручення з відміткою поштового відділення «За закінченням терміну зберігання».
 
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що ухвалу про повернення скарги судом постановлено з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.
 
Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).
 
За змістом ст. 451 ЦПК України суд в порядку контролю за виконанням судових рішень має право визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) або відмовити у задоволенні скарги.
 
Водночас, положеннями ЦПК України чітко не визначено вимоги щодо форми та змісту скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця. У такому випадку суд повинен керуватися положеннями ч. 9 ст. 10 ЦПК України та застосувати загальні норми щодо залишення позовної заяви (заяви, скарги) без руху (ст. 185 ЦПК України).
 
Так, за приписами частин 1, 2 статті 185 ЦПК України, якщо скаргу подано без додержання вимог, зазначених у ст. 175, 177 ЦПК цього Кодексу, то суддя постановляє ухвалу про залишення скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.
 
Положеннями ч. 3 ст. 185 ЦПК України визначено, що якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, то скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.
 
Аналіз вказаних положень закону приводить до висновку, що визначальною умовою при вирішенні питання про відкриття провадження чи повернення скарги, у зв`язку з не усуненням недоліків, є факт отримання заявником копії ухвали про залишення заяви без руху.
 
Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2020 судом першої інстанції надіслано               ОСОБА_1 копію ухвали від 26.11.2020 про залишення скарги без руху (а.с. 38).
 
Згідно зворотного поштового повідомлення з конвертом, поштове відправлення, яке надсилалося ОСОБА_1 , повернулося на адресу суду без вручення з відміткою поштового відділення «За закінченням терміну зберігання» (а.с. 39).
 
При цьому, матеріали справи не містять доказів, що після повернення поштового відправлення з відміткою поштового відділення «За закінченням терміну зберігання» суд повторно надсилав ОСОБА_1 копію ухвали без руху.
 
Також слід зазначити, що звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 вказала номер телефону (а.с. 1). Однак, матеріали справи не містять доказів, що суд вчиняв дії щодо повідомлення ОСОБА_1 про хід справи в телефонному режимі. 
 
Отже, матеріали справи не містять доказів про отримання ОСОБА_1 копії ухвали суду від 26.11.2020, оскільки повернення до суду першої інстанції копії ухвали від 26.11.2020 без вручення заявнику з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання не свідчить про отримання заявником такої копії ухвали.
 
Постановляючи ухвалу про визнання скарги неподаною та повернення її заявнику, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення заяви з підстав невиконання заявником вимог ухвали суду та не усунення недоліків є необґрунтованим.
 
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. 
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. 
 
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
 
Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.
 
Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України, 
 
                                                           П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2021 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий                                                                                                               О.Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                            О.В. Желепа

                                                                                                                                      В.А. Кравець