УХВАЛА

23 квітня 2021 року 
м. Київ
Справа №  910/13720/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Бакуліна С.В., Губенко Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021
(головуючий - Яковлєв М.Л., судді Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2021
(суддя Приходько І.В.)
у справі №910/13720/20
за позовом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 31 051,53 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі -  АТ "Українська залізниця") про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 31 051,53 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №910/13720/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021, позовні вимоги задоволено.

31.03.2021 регіональна філія «Львівська залізниця» АТ "Українська залізниця" звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №910/13720/20.

Перевіривши матеріали касаційної скарги регіональної філії АТ "Українська залізниця", Суд дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, передбачених підпунктами "а-г" цієї норми.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 7 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року встановлений у розмірі 2 270,00 грн.

У п. 1 ч. 1 ст. 163 ГПК України зазначено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у справі №910/13720/20 є стягнення 31 051,53 грн. Оскільки предметом спору в цій справі є стягнення суми меншої, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2021 рік - 227 000,00 грн), то у розумінні ГПК України ця справа є малозначною.

Водночас у п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачено випадки наявності підстав для перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Разом з тим, скаржник у касаційній скарзі зазначає про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку оскаржуваних судових рішень, що передбачений пп.  "а", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, а саме те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та справа має виняткове значення для скаржника.

Необхідність відкриття касаційного провадження обґрунтовує тим, що судові рішення у цій справі є такими, що прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки господарських судів є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Скаржником зазначено, що касаційна скарга має виняткове значення для АТ "Українська залізниця", а також стосується питання права (ст. ст. 129, 129 1 Конституції України, ст. ст. 257, 267 ЦК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. ст. 31, 32, 127, 129 Статуту залізниць України, п. п. 4,5 Правил перевезень вантажу у вагонах відкритого типу), яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також має значення для залізниці, оскільки Верховний Суд у справах №910/15076/19, №910/118/20, №905/745/17, №905/748/17 висловив правову позицію щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які повинні враховуватись судами, тобто суди повинні привести свою судову практику згідно з висновками Верховного Суду. Крім того, скаржником зазначено, що Центральний апеляційний господарський суд у своїй постанові від 01.03.2021 у справі №904/4641/20 дійшов протилежних висновків ніж у справі №910/13720/20.

Проте посилання скаржника на те, що справа №910/13720/20 має виняткове значення для скаржника визнаються необґрунтованим, оскільки вищевказані доводи не підтверджені жодними доказами та зводяться до незгоди із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій і в цілому до заперечення результату розгляду справи, що не може свідчити про винятковість справи для скаржника.

Суд зазначає, що незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

Касаційна скарга не містить належного обґрунтування, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки АТ "Українська залізниця" не доведено наявності неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права у вказаних справах, а вказане свідчить лише про наявність різних істотних обставин, підтверджених або непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення. Скаржником не обгрунтовано, що викладені у постановах Верховного Суду у справах №910/15076/19, №910/118/20, №905/745/17, №905/748/17 висновки ґрунтуються на правовій оцінці подібних обставин справи, також скаржником не зазначено щодо застосування якої саме норми права не враховано висновки Верховного Суду судами та не наводить їх.

З огляду на зазначене, Верховний Суд, надавши оцінку доводам скаржника щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, передбачених п.п. "а", "в" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, вважає їх недостатніми для відкриття касаційного провадження у справі №910/13720/20.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Таким чином, у Верховного Суду є право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у ч. 1 ст. 293 ГПК України, і це повністю узгоджується з положеннями ст. 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Оскільки предметом спору у справі №910/13720/20 є стягнення суми, що є меншою, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а в касаційній скарзі не наведено іншого обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених пп. "а-г" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, то касаційну скаргу регіональної філії АТ "Українська залізниця" подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою регіональної філії АТ "Українська залізниця" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №910/13720/20 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 у справі №910/13720/20.

2.   Копії ухвали надіслати учасникам справи.

3.   Надіслати скаржнику касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами. Копію касаційної скарги залишити у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       О.А. Кролевець

Судді                                                                                                    С.В. Бакуліна

                                                                                                    Н.М. Губенко