ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2610/20(ПР/280/24/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
        секретар судового засідання Новошицька О.О. 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
   на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року (головуючий суддя Садовий І.В.)
    в адміністративній справі №280/2610/20(ПР/280/24/20) за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 17.04.2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила (а.с. 1-4, 11-19):
- визначити протиправними дії відповідача щодо його відмови від 11.03.2020 року у перерахунку пенсії за віком, з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати – 3,13487, який був визначений відповідачем при попередньому перерахунку пенсії наукового працівника та страховим стажем 58 років;
- зобов`язати відповідача правильно, із застосуванням вимог ст.45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” перерахувати, починаючи з 01.10.2017 пенсію позивача за віком з урахуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати – 3,13487, який був визначений відповідачем при попередньому в 2012 р. перерахунку пенсії наукового працівника та страховим стажем 58 років.
- стягнути з відповідача різницю недоплаченої пенсії, починаючи з 01.10.2020 року та судові витрати.          В обґрунтування позову (уточнений від 05.05.2020 (вх.№20695  від 05.05.2020) вказує, що вона є пенсіонером, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Запоріжжі з 08.05.1997. Первинно їй була призначена пенсія за віком, обчислена відповідно до ст. 65-67 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991. У 2002 році позивачку було переведено на пенсію наукового працівника, обчислену відповідно до норм Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 №1977-ХІІ з урахуванням стажу наукового працівника, заробітної плати та індивідуального коефіцієнту заробітної плати (ІКЗП) 3,05575. У 2009 році за особистою заявою позивачки було переведено на пенсію за віком, а в 2012 поновлено пенсію наукового працівника з визначенням індивідуального коефіцієнту заробітної плати (ІКЗП) 3,13487.  В жовтні 2017 року відповідач автоматично перевів позивачку з пенсії наукового працівника на пенсію за віком (без заяви пенсіонерки про перехід на інший вид пенсії), посилаючись на п.п.4-7 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV та Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 03.10.2017 № 2148-VIII. Однак, на думку позивачки, під час такого перерахунку відповідачем неправомірно зменшено страховий стаж позивачки та ІКЗП – 3,05575, замість правильного  - 3,13487. Зменшення страхового стажу та зменшення ІКЗП потягли за собою зменшення розміру пенсії. Зазначає про неодноразові скарги щодо порушень відповідачем діючого законодавства та щодо його неправомірних дій, відповідачем з березня 2018 по червень 2018 року сплачено пенсію за віком із застосуванням фактичного страхового стажу – 58 років та ІКЗП - 3,05575, визначений від 01.07.2002. При зверненні до відповідача із заявою про повернення недоплаченої пенсії за період з 01.10.2017 по 31.03.2018, пенсійним органом був проведений новий перерахунок із зменшеним ІКЗП - 2,59458 на підставі ст.40 Закону України №1058-IV.          
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2020 у задоволенні позову відмовлено.
 Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач, як територіальний орган Пенсійного фонду України, провівши позивачеві перерахунок пенсії за віком з 01.10.2017 відповідно до Закону України №2148-VIII із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 2,59458, діяв відповідно до ст.19 Конституції України, оскільки, коефіцієнт заробітної плати розраховується за формулою, визначеною ст. 40 Закону України №1058 з урахуванням вимог Закону України №2148-VIII та вказаний коефіцієнт є змінним показником при кожному перерахунку пенсії, оскільки залежить від страхового стажу та заробітної плати, зокрема, і набутих особою після виходу на пенсію, відтак дійшов висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії позивача за віком із застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати 3,13487 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача із застосуванням індивідуального коефіцієнта заробітної плати 3,13487. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачкою подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована доводами позову: позивачка ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є пенсіонеркою та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Запоріжжі з 08.05.1997. Первинно їй була призначена  пенсія за віком, обчислена відповідно до ст.65-67 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ. У 2002 році позивачку було переведено на пенсію наукового працівника, обчислену відповідно до норм Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 №1977-ХІІ з урахуванням стажу наукового працівника, заробітної плати та індивідуального коефіцієнту заробітної плати (ІКЗП) 3,05575. У 2009 році за особистою заявою позивачки її переведено на пенсію за віком, а в 2012 поновлено пенсію наукового працівника з визначенням ІКЗП 3,13487. В жовтні 2017 року відповідач автоматично перевів позивачку з пенсії наукового працівника на пенсію за віком без заяви про переведення на інший вид пенсії, посилаючись на п.п.4-7 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV та Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 03.10.2017 № 2148-VIII. Позивачка вважає, що під час такого перерахунку відповідачем неправомірно зменшено страховий стаж позивачки до 42-х років та ІКЗП – 3,05575, замість правильного  - 3,13487. Зменшення страхового стажу та зменшення ІКЗП потягли за собою зменшення розміру пенсії.  Позивачка зазначає про неодноразові скарги щодо порушень відповідачем діючого законодавства та щодо його неправомірних дій, а тому відповідачем з березня 2018 по червень 2018 року сплачено пенсію за віком із застосуванням фактичного страхового стажу – 58 років та ІКЗП - 3,05575, що визначений від 01.07.2002. При зверненні до відповідача із заявою про повернення недоплаченої пенсії за період з 01.10.2017 по 31.03.2018, пенсійним органом був проведений новий перерахунок із зменшеним ІКЗП  - 2,59458 на підставі ст.40 Закону України №1058-IV. Позивачка зауважує про неправомірність вказаних дій, оскільки положення ст.40 Закону України №1058-IV застосовуються при первинному призначенні пенсії та вказує про доцільність у вказаному випадку застосовувати норми ст.45 Закону України №1058-IV, якою регламентовано, що під час перерахунку з одного виду пенсії на інший, тільки за бажанням особи, може бути враховано заробітну плату, а ІКЗП  застосовується той, який був врахований під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Враховуючи, що під час переведення на пенсію наукового працівника в 2012 році був застосований ІКЗП – 3,13487, то під час перерахунку в 2017 році, при переході пенсії з одного виду на інший, застосуванню підлягає ІКЗП попереднього виду пенсії, тобто – 3,13487. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відзив обґрунтований тим, що позивач перебуває на пенсійному обліку з 1997 року. Протягом 2002-2017 років на підставі особистих заяв позивача проводились перерахунки її пенсії у зв`язку із переходом з  пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-IV на пенсію наукового працівника відповідно до Закону України №1977-ХІІ. Щодо визначення ІКЗП при проведені перерахунків пенсії вказано, що за діючим законодавством на момент переведення з одного виду пенсії на інший перерахунок здійснювався за документами, наявними в матеріалах пенсійної справи (заробітна плата для обчислення пенсії визначалась з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за календарний рік, який враховувався при призначенні (перерахунку) пенсії або з урахуванням додатково наданих документів про страховий стаж та заробітну плату (заробітна плата для обчислення пенсії визначалась з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за календарний рік, який передує року переведення з одного виду пенсії на інший згідно зі ст.40 Закону України №1058-IV). При поновленні позивачу з 01.10.2017 пенсії за віком за нормами Закону України №1058-IV на підставі Закону України №2148-VIII, страховий стаж позивача враховано по 31.12.2010, період заробітної плати враховано по 31.12.2008, тобто стаж та заробітну плату враховано за документами пенсійної справи, тому ІКЗП для обчислення пенсії становить 2,59458. Зауважено, що стаж та заробітна плата з урахуванням коефіцієнту заробітної плати, визначеної за період з 01.01.1995 по 31.12.1999 та з 01.07.2000 по 30.06.2002, який склав 3,05575 були обчислені відповідачем помилково. На даний час матеріали пенсійної справи позивача приведено у відповідність до вимог чинного законодавства. Також роз`яснено, що на теперішній час позивач отримує пенсію за віком згідно із Законом України №1058-IV, обчислену із заробітної плати 11427,44 (середня заробітна плата (дохід) в України, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2014,2015,2016 роки – 4404,35 грн *2,59458 ІКЗП), визначеної за період роботи з 01.01.1995 по 31.12.1999 на підставі довідки про заробітну плату, а з 01.07.2000 по 31.12.2008 – за даними персоніфікованого обліку, з урахуванням страхового стажу 60 років 04 місяці 02 дні. Згідно рішення про перерахунок пенсії від 23.04.2020, розмір пенсійної виплати позивача на теперішній час складає 8148,95 грн. Враховуючи викладене, відповідач стверджує про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії за віком з 01.10.2017 з урахуванням ІКЗП 3,13487.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідачем для всебічного розгляду справи надано до суду копію пенсійної справи позивачки. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача з 08.05.1997: призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, чинного на момент призначення, про що свідчить протокол 805423 від 10.07.1997 та розрахунок стажу (а.с.163-165).
Протягом 2002-2017 років на підставі особистих заяв позивачки проводились перерахунки її пенсії у зв`язку із переходом з  пенсії за віком  на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-ХІІ (а.с.166-195).
01.07.2002 позивачку було переведено з пенсії за віком згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ на пенсію за віком, розмір якої було обчислено згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-ХІІ. Розмір пенсії позивачки визначався з урахуванням стажу та заробітної плати наукового працівника по 30.06.2002, ІКЗП для розрахунку наукової пенсії становив 3,133487.
13.01.2009 позивачку переведено з пенсії за віком згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-ХІІ на пенсію за віком, розмір якої було обчислено відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV. Розмір пенсії позивача обчислювався із заробітної плати, визначеної згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV за період з 01.01.1995 по 31.12.1999 та з 01.07.2000 по 31.12.2008, ІКЗП становив 2,59458 при страховому стажі 49 років 02 місяці 01 день (по 31.12.2008).  
12.01.2011 позивачці проведено перерахунок пенсії за віком за нормами ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV з урахуванням стажу, набутого після попереднього перерахунку, стаж враховано по 31.12.2010, який склав 51 рік 02 місяці, період заробітної плати враховано по 31.12.2008, коефіцієнт заробітної плати залишився незмінним - 2,59458. 
24.07.2012 позивачці було поновлено наукову пенсію з урахуванням періоду стажу та заробітку, які були враховані при обчисленні пенсії за нормами Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-ХІІ, тобто з урахуванням наукового стажу та заробітної плати по 30.06.2002, де коефіцієнт заробітної плати для розрахунку наукової пенсії складав - 3,13487. 
З 01.10.2017 позивачці поновлено пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148-VIII, страховий стаж позивачки враховано по 31.12.2010, період заробітної плати враховано по 31.12.2008, тобто стаж та заробітну плату враховано за документами пенсійної справи (ІКЗП  -  3,05575). 
При вказаному перерахунку позивачем було виявлено помилки, що виявились у неповному застосуванні управлінням ПФУ загального страхового  стажу, а також заниженому ІКЗП.
Так, стаж та заробітна плата з урахуванням коефіцієнту заробітної плати, визначеної за період з 01.01.1995 по 31.12.1999 та з 01.07.2000 по 30.06.2002, який склав 3,05575 були обчислені Управлінням ПФУ помилково. Матеріали пенсійної справи позивачки приведено у відповідність до вимог чинного законодавства (врахування повного стажу та застосування ІКЗП - 2,59458).
За численними заявами позивачки, з якими вона зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (в тому числі від 01.08.2018, 08.11.2018, 02.09.2019, 09.10.2019, 26.02.2020) про проведення перерахунку пенсії з 01.10.2017 відповідно до чинного законодавства з урахуванням правильного страхового стажу, ІКЗП 3,134877 та сплатити заборгованість, відповідачем надавалась відповідь про відсутність законних підстав для застосування ІКЗП 3,134877, оскільки з часу призначення пенсії було проведено її перерахунки, що призвело до зміни коефіцієнту страхового стажу та заробітної плати.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» №1977-ХІІ від 13.12.1991 року, що діяв на час призначення пенсії позивачці, норми Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26 листопада 2015 року№ 848-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148-VIII.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Матеріалами справи підтверджується, що пенсія позивачці була призначена 08.05.1997 на умовах Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, який  регулював питання пенсійного забезпечення та гарантував всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
При цьому, з 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  №1058-IV, який, згідно преамбули,  розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Отже, з 01.01.2004 року Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  №1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
Предметом даного спору є правомірність/протиправність застосування відповідачем індивідуального коефіцієнту заробітку в розмірі 2,59458 при проведенні перерахунку пенсії позивачки з 01.10.2017 замість індивідуального коефіцієнта в розмірі 3,13487. 
Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у солідарній системі, призначення, перерахунку та виплати пенсії визначено розділом VI Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (в редакцій чинній станом на 01.10.2017) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 незалежно від перерв.
Отже, вказана норма встановлює порядок визначення заробітної плати для обчислення пенсії, при цьому, щодо позивачки, то визначення заробітної плати для обчислення пенсії вже було здійснено в 1997 році при призначенні їй пенсії, тому подальші правовідносини між позивачкою та відповідачем стосуються не призначення, а перерахунку пенсії при переведенні з одного виду пенсії на інший.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що 24.07.2012 року відповідачем був визначений позивачці індивідуальний коефіцієнт (після оптимізації), який становив 3,133487 (а.с. 188).  
При цьому, матеріали пенсійної справи після 24.07.2012 не містять будь-яких заяв пенсіонерки про переведення її з одного виду пенсії на інший. 
Водночас, норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначають про те, що людина може перейти з одного виду пенсії на інший з дня подачі заяви. 
Отже, для переведення особи з одного виду пенсії на інший вид пенсії має бути подана  заява.
Зокрема, згідно частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» N1058-IV від 09.07.2003, 
Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Отже, норми вказаної статті також зазначають про те, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином бажання особи є пріоритетним щодо врахування  заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, які зазначені в частині 1 статті 40 Закону №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Водночас, матеріали справи не містять заяви позивачки від 01.10.2017 року про її бажання здійснити переведення з пенсії наукової на інший вид пенсії (за віком). 
Також не містять матеріали пенсійної справи і заяви позивачки згідно якої вона висловлює своє бажання щодо врахування/не врахування заробітної плати (дохід) за періоди страхового стажу, що зазначені в частині 1 статті 40 Закону №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Натомість, матеріали справи підтверджують те, що відповідачем здійснено переведення позивачки з одного виду пенсії на інший без її заяви 
Аналіз зазначених обставин дає підстави для висновку, що відповідач не мав правових підстав для переведення позивачки на інший вид пенсії без її згоди, тобто без її заяви про переведення на інший вид пенсії. 
При цьому відповідач не мав правових підстав для застосування меншого коефіцієнту, ніж той, що був врахований під час призначення (або перерахунку) попереднього виду пенсії, ( 3,133487). 
11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148-VIII, яким внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.
Отже, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» - безпосередньо направлений на підвищення пенсій.
При цьому, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» виписаний  таким чином,  що  при  перерахунку  пенсії розмір  пенсії  
не може бути зменшеним. Якщо ж пенсія при перерахунку  зменшується, то сума  пенсії виплачується  у  раніше  встановленому  розмірі. 
        Тому норми Закону від 03.10.2017 року №2148-VIII гарантують отримання  пенсії в розмірі не  меншому,  ніж  вона  була  призначена  раніше.
        Проте, вказаний закон не встановлює, що з його прийняттям ПФУ має перевести всіх пенсіонерів без їх згоди на інший вид пенсії.
         Зокрема, вказаним Законом (№ 2148-VIII від 03.10.2017) змінено норми статті 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26 листопада 2015 року№ 848-VIII.
         До 01.10.2017 року позивачка перебувала на пенсії згідно Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».
В редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 стаття 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» має такий зміст: 
Пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до   Закону України   "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до   Закону України   "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при цьому Закон України   "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чітко зазначає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється за заявою особи.
         Натомість, відповідач, посилаючись на норми Закону №2148-VIII від 03.10.2017 та здійснюючи пенсійне забезпечення позивачки, як наукового працівника у відповідності до Закону України   "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", автоматично перевів позивачку (без її заяви) з одного виду пенсії на інший, чим порушив вимоги ст. 45 Закону України №1058.
        Так, в силу частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» N1058-IV від 09.07.2003, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
        Вказані обставини дають підстави для висновку, що відповідач, здійснивши переведення позивачки без її заяви з наукової пенсії на пенсію за віком – порушив приписи частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» N1058-IV від 09.07.2003.
        При цьому, відповідач застосував індивідуальний коефіцієнт заробітку в розмірі 2,59458, що є меншим ніж індивідуальний коефіцієнт заробітку в розмірі 3,13487, що впливає на зменшення розміру пенсійних витрат позивачки. 
Відповідно до ст. 4-3 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України №2148-VIII, з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Однак, для застосування вищезазначеної норми матеріали пенсійної справи мають містити заяву ОСОБА_1 про переведення з наукової пенсії на пенсію за віком згідно ЗУ №1058.
Відповідач зазначає, що у відповідний період пенсія позивачці була неправильно нарахована, як наслідок відповідач виправив помилки, тому зазначає, що на сьогоднішній день пенсія позивачці перерахована у відповідності до норм пенсійного законодавства України.   
Натомість, будь-яких документів про неправильне визначення індивідуального коефіцієнту заробітної плати в розмірі 3,13487 матеріали справи не містять, а саме, відсутні документи про службове розслідування, заяви, протоколи, накази/постанови про притягнення до дисциплінарної/адміністративної відповідальності особи, винної за неправильне визначення індивідуального коефіцієнту заробітної плати в розмірі 3,13487.
Одним із принципів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є залежність розміру пенсії від тривалості стажу та розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VІІІ з 01.10.2017 року визначено новий порядок та умови перерахунку раніше призначених пенсій, зокрема із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
Зокрема, з 01.10.2017 особові рахунки, розмір пенсії по яких визначено відповідно до Закону України від 26.11.2015 № 848 “Про наукову і науково-технічну діяльність”  осучасненню (перерахунку) в рамках пенсійної реформи не підлягають.
Статтею 37 Закону № 848 (в редакції Закону № 2148) передбачено, що пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України № 1058, однак це стосується пенсії, що призначається вперше. 
Поняття призначення пенсії і поняття перерахунок пенсії - не є тотожними.
Отже, з 11.10.2017 року пенсії науковим та науково-педагогічним працівникам призначаються в порядку та на умовах, передбачених Законом № 1058.
Разом з тим, згідно пункту 4-7 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058 (в редакції Закону № 2148) передбачено, що пенсіонерам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України “Про Кабінет Міністрів України”, “Про державну службу”, “Про Національний банк України”, “Про дипломатичну службу”, “Про службу в органах місцевого самоврядування”, “Про прокуратуру”, “Про статус народного депутата”, “Про судоустрій і статус суддів”, “Про судову експертизу”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської кататсрофи”, “Про наукову і науково-технічну діяльність”, “Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”, Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких розрахований за матеріалами пенсійних справ за нормами Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014-2016 роки та величини оцінки одного року страхового стажу – 1% буде більший, проводиться автоматичне (без їх звернення) переведення на пенсію на умовах, передбачених Законом № 1058.
Тобто, в разі збільшення пенсійних виплат при застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014-2016 роки та величини оцінки одного року страхового стажу – 1%, тільки в цьому разі відбувається автоматичне (без подачі заяви) переведення на пенсію на умовах, передбачених Законом № 1058.
Однак відповідач не надав докази, що при застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014-2016 роки та величини оцінки одного року страхового стажу – 1%, пенсія позивачки буде більшою, тому відповідач не мав правових підстав для автоматичного переведення позивачки на інший вид пенсії без відповідної заяви.
Розмір пенсії позивачки до перерахунку, що відбувся з 01.10.2017 року, складав 5210,72грн., при цьому, після перерахунку розмір пенсії також складав 5210,72грн. (а.с. 192) отже, при застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014-2016 роки та величини оцінки одного року страхового стажу – 1%, пенсія позивачки не стала більшою, тому відповідач не мав правових підстав для автоматичного перерахунку.  
Оскільки відповідач не звернув увагу на зазначені обставини, а суд першої інстанції не дослідив зазначені обставини, також, не з`ясував, що матеріали пенсійної справи не містять заяву позивачки про переведення її з наукової пенсії на пенсію за віком з 01.10.2017 року, то суд першої інстанції припустився помилки, відмовляючи в задоволенні позову в повному обсязі.
Слід також зазначити, що індивідуальний коефіцієнт заробітної плати (Кз, який визначається з п`ятьма знаками після коми) є одним із головних чинників при розрахунку середньої заробітної плати для призначення пенсії (визначення розміру пенсії), тому він є важливим показником з точки зору верховенства права та, зокрема, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право особи мирно володіти своїм майном тобто захисту права приватної власності.
Позивачка протягом щоденної багаторічної праці (58 років 4 місяці 1 день) набула право на відповідний розмір пенсії, зокрема з застосуванням індивідуального коефіцієнту заробітної плати в розмірі 3,13487 та, зокрема, мати можливість одержувати пенсію як науковий працівник.
Однак безпідставне переведення позивачки з наукової пенсії на пенсію за віком є протиправним втручанням відповідача у право позивачки вільно обирати від пенсії, що передбачений законодавством України та володіти своїм майном, при цьому,  порушує законні очікувані сподівання щодо соціального захисту, розміру пенсійних виплат та, зокрема, порушує  верховенство права, що визначено статтею 8 Конституції України. 
При цьому, в силу абзацу 2 частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» N1058-IV від 09.07.2003, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Матеріалами справи підтверджується визначення відповідачем індивідуального коефіцієнту заробітку в розмірі 3,13487, зокрема цей коефіцієнт був визначений відповідачем в 2012 році, в 2013 році (а.с. 25, 188).  
Загальний стаж роботи позивачки: 59 років 04 місяці 01день (а.с. 59).
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає частково обґрунтованими вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання вчинити певні дії.
Враховуючи те, що позивачка ставить вимоги, починаючи з 01.10.2017 року, однак звернулася до адміністративного суду лише 17.04.2020 року, то з урахуванням статті 122 КАС України, колегія суддів апеляційної інстанції залишає без розгляду частину вимог, що подані з порушенням строку звернення до адміністративного суду, а саме з 01.10.2017 року по 16.10.2019 року. 
Колегія суддів апеляційної інстанції не знайшла підстав для визначення поважними причин пропуску строку позивачки звернення до адміністративного суду. 
Однак, позовні вимоги в межах 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду (з 17.10.2019) підлягають частковому задоволенню. 
В силу частини 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.  
Встановивши, що судом першої інстанції не досліджено, що відповідач здійснив переведення позивачки без її заяви з наукової пенсії на пенсію за віком, чим порушив приписи частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» N1058-IV від 09.07.2003, при цьому відповідач не врахував, що автоматичне переведення в силу пункту 4-7 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058 (в редакції Закону № 2148) передбачено в разі якщо розмір, розрахований за матеріалами пенсійних справ за нормами Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014-2016 роки та величини оцінки одного року страхового стажу – 1% буде більший, лише тоді проводиться автоматичне (без їх звернення) переведення на пенсію на умовах, передбачених Законом № 1058, тому колегія суддів апеляційної інстанції визнає такі дії протиправними.
Для відновлення прав позивача слід усунути порушення, допущені відповідачем при перерахунку пенсії з 01.10.2017 року та повернути позивача в первісний стан (а саме нарахування наукової пенсії з індивідуальним коефіцієнтом заробітку в розмірі 3,13487, що був визначений відповідачем 03.07.2013 року) (а.с. 25).
Також відповідача слід зобов`язати нарахувати і виплатити  позивачці різницю недоплаченої пенсії, починаючи з 17.10.2019 року (дата визначена з врахуванням 6-ти місячного строку звернення до адміністративного суду).
В задоволенні інших вимог – відмовити. 
Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідачем не доведено належними доказами необхідність автоматичного переведення позивачки (без її заяви) з одного виду пенсії на інший вид та застосування при цьому індивідуального коефіцієнту заробітної плати в розмірі 2,59458 замість визначеного відповідачем при попередньому перерахунку - 3,13487.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог.
Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають розподілу на користь позивача в розмірі Ѕ частини сплаченого судового збору.
Оскільки за подачу позову позивачка сплатила 840,60 грн. (а.с. 72), а за подачу апеляційної скарги - 1261,20грн., шо підтверджується квитанцією від 11.02.2021 року (а.с. 231), то на користь позивачки слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача половину суми, що була сплачена -  1050,90грн.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року - скасувати.
Позивні вимоги - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  починаючи з 17.10.2019 року щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії одного виду на інший вид пенсії. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,  починаючи з 17.10.2019 року, відновити вид пенсії, на якому перебувала ОСОБА_1 до здійснення перерахунку з 01.10.2017 року із застосуванням показників пенсійних виплат, що існували до здійснення перерахунку з 01.10.2017 року та з урахуванням підвищення пенсійних виплат, що існують в пенсійному законодавстві України станом на 17.10.2019 року; нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму пенсійних нарахувань, починаючи з 17.10.2019 року, з урахуванням вже виплачених сум.
В задоволенні інших вимог відмовити. 
Позивні вимоги  за період з 01.10.2017 року по 16.10.2019 року залишити без розгляду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1050,90грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.          
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова